Priviți-i! Sunt tineri, fericiți, îndrăgostiți…
Cui nu-i plac poveștile de dragoste frumoase?
Îl privești în ochi și toată lumea dispare.
La fel și defectele lui și nu-ți dorești decât…
Iertați-mă dacă ați crezut că e genul acela de poveste de dragoste.
De fapt, este, dar nu ei sunt protagoniștii.
Sau, cel puțin, nu sunt singurii.
Eroina poveștii noastre este ea,
însoțitoarea.
Elena Bianda, la dispoziția dv. Și da, asta e povestea mea.
Așadar cred că ar trebui s-o spun eu.
Sigur. Vă rog, domnișoară Bianda.
Bun. Să începem cu începutul!
Nu sunt servitoare, dacă așa credeți.
Știu să scriu și să citesc.
Am o educație solidă, dar, mai presus de toate, judecată.
Asta mă face cea mai bună însoțitoare din oraș. Dar nu sunt singura.
Unii ne numesc „doamne de companie”.
Sunt plătită să sfătuiesc fiicele avute în chestiuni de amor,
să le apăr virtutea
și, mai ales, să le ajut să găsească pretendentul perfect.
PRETENDENȚI
Prea bătrân.
Foarte tânăr.
Un necioplit.
E perfect dacă vreți să vă măritați cu mama lui.
Nu.
Să fie limpede.
Îmi plac poveștile de dragoste, dacă au final fericit.
- Da. - Da.
Da.
Ura!
Însă în meseria mea, dacă îți faci bine treaba,
se termină.
FAMILIA LUI ANTONIO BIANDA DE TEJADA
Nu mi-ar prinde rău sfatul dumitale.
Nu-mi merge prea bine.
Un tată văduv. Trei fiice.
Nu mă bucur de necazul lor,
dar sunt trei surori. Trei!
Aș avea de lucru câțiva ani. Nu pot irosi ocazia.
Vă dau 50 de pesete pe cărți și gata.
O, Marie!
Zămislită fără de păcat.
Iartă-mă, părinte, am păcătuit.
Nu mă priviți așa.
E o situație disperată.
Familie bună…
FAMILIA MENCÍA
Tinere bine-crescute.
Și-au pierdut mama acum un an.
20 DE ANI, UN ÎNGERAȘ
E timpul să iasă iar în societate. Și de asta am să mă ocup eu.
CARLOTA, 14 ANI, O CIUDATĂ
Trebuie doar să respect Manualul de bază al bunei însoțitoare
ca să nu greșesc.
Fiindcă o greșeală îți poate distruge viața.
Chiar dacă e dintre cele mai arătoase.
Presupun că știți deja ce urmează.
Ce-ar fi o poveste de amor fără o eroină suferindă?
Recunoașteți, abia așteptați să vedeți ce urmează.
NU! INIMA MEA!
MANUAL PENTRU DOMNIȘOARE
LECȚIA 1: AMOREZAREA INTERZISĂ
Domnișoara…
- Elena Bianda. - Bianda. Elena Bianda.
Nu încape îndoială, aveți referințe extraordinare.
Nu sunteți o însoțitoare cam tânără?
Și dv., prea tânăr să fiți tată. E clar, nu sunteți don Pedro Mencía.
Santiago Torres. Mă bucur să vă cunosc. Luați loc.
Don Pedro m-a însărcinat să fac lista scurtă a candidatelor.
- Sunt și altele? - Sperați să fiți singura?
Sper că sunt cea mai bună.
Presupun că v-ați interesat de familie.
Am câteva informații.
Spuneți, vă place să citiți?
- Citesc cu orice prilej. - Nu vorbesc de Biblie.
Nici eu.
Care e ultima carte citită?
Moby Dick. Iar înainte, Doña Perfecta.
Îmi place orice gen dacă e literatură de calitate.
- „De calitate”. Depinde de gust, nu? - Nu știam că discut cu un critic literar.
Nu prea întâlnești femei care folosesc astfel sarcasmul. E rar.
- Sigur m-ați înțeles greșit. - Da?
Mi s-a părut că mă luați de prost.
Aș putea spune la fel, dar sigur nu erați rău intenționat.
Cum le veți face față domnișoarelor cu un asemenea temperament?
Șah.
Nu știu.
Cu ajutorul dv. inestimabil?
- Don Pedro! - Santiago, ce cauți aici?
Nimic.
Vă căutam și am întâlnit-o pe dra Bianda.
Vă las, aveți chestiuni importante de discutat.
Dră Bianda…
Iertați-mă, dră Bianda.
Probabil e mâna fiicelor mele. Finul meu e marioneta lor obișnuită.
- Mergem să ne dezmorțim picioarele? - Sigur.
Nu pare fată bătrână. Arată bine.
Nu e bătrână, deși e cea mai bună însoțitoare din oraș.
- Dacă nu e deșteaptă, nu ne e utilă. - Ba e deșteaptă.
Trebuie să vrea tatăl vostru.
Până de curând, eram plecat des cu munca. Am călătorit prin Europa, prin Africa.
Soția mea se ocupa de casă și de fiicele mele.
Înțeleg și regret împrejurările, dle Mencía.
În asemenea momente, le trebuie cineva care să știe să asculte.
O tânără nu-i poate spune tatălui ei anumite lucruri.
Fiicele nu-i pot destăinui unele secrete, din pudoare.
E firesc, așa trebuie să fie.
- Trebuie să le câștig încrederea. - Pe a mea cum o veți câștiga?
Jumătate din însoțitoarele din oraș vor să lucreze aici.
Și eu mi-am pierdut părinții.
Pe mâine, domnișoară Bianda! Să fiți punctuală!
Trei fiice.
Un post de lungă durată. Felicitări!
Îmi pare rău că nici nu ai vorbit cu don Pedro.
Nu duc lipsă de muncă.
- Sper ca surorile să nu-ți facă probleme. - Probleme? Sunt încântătoare.
Așa e, de-a dreptul încântătoare.
Elena!
Pornește!
Sper că nu m-a văzut. Fiindcă dacă mă găsește, sunt pierdută.
Dră Bianda, ce faceți?
Dacă vreți să ieșiți, vă recomand poarta, nu zidul.
Ați primit postul, așadar.
Aveți aceleași gusturi literare proaste ca amicele mele.
Nu știu, pesemne că așa e.
Azi credeam că va fi o zi bună, dar cu siguranță n-a fost așa.
Toată viața noastră depinde de găsirea unei noi familii.
Ați venit devreme.
Poftim?
Vi s-a spus să veniți la 08:00.
În casa asta 08:00 înseamnă 08:00.
Nu 08:05, nici 07:55. Așteptați până la 08:00.
Aveți un ceasornic?
Vă spun o singură dată.
Trebuie să vă treziți la 07:30.
Atunci începe personalul lucrul.
Aveți o jumătate de oră să vă aranjați,
fiindcă domnișoarele Mencía coboară la micul-dejun la 08:00.
Luați micul-dejun cu ele până la 08:30
și apoi eu mă ocup de educația lor.
Firește, dv. veți sta deoparte.
Camera dv.
Comunică cu a domnișoarei Cristina.
Fiind cea mai mare, e prioritatea dv.
Ele nu sunt ca altele pe care le-ați slujit.
„Însoțit”, dacă nu vă e cu supărare.
De acum e ca și când v-ați numi Mencía.
Viitorul fetelor depinde de dv. Sper să vă ridicați la înălțime.
În caz contrar, am să-i spun chiar eu lui don Pedro.
Eu sunt omul lui de încredere aici.
Și vă asigur că lucrurile nu se vor schimba.
Viața mea devine mai complicată.
Întâi trăsura, apoi doña Angustias.
Dră Bianda!
Ieșiți în clipa asta!
E frumos să o întâmpinăm așa pe dra Bianda?
- Cereți-i iertare, că altfel… - Lăsați-ne singure.
Vă rog.
O să mă pedepsiți? Pentru o farsă?
O farsă de prost-gust!
Și cea mai tare din viața mea. Ce față oi fi făcut!
Nu permit o asemenea purtare!
Sunt prea tânără să fac infarct, nu?
Așa că sper că nu se va repeta.
Și sunteți prea mică să vă găsesc soț.
Cred că e-n interesul amândurora să fim prietene.
Sunteți mai rea decât doña Angustias!
E spre binele amândurora să nu afle.
- Da. - Nu.
Unele farse nu ar trebui permise.
Sunt de acord. Carlota merită certată și pedepsită.
Pentru o sperietură? Cristina…
Angustias, lăsați-ne. Mă ocup eu.
Purtați-vă frumos.
De ce o aperi mereu?
- Fiindcă e o prostie! - Așa zic și eu.
Nu e o prostie, e lipsă de respect.
- Nu-i nimic. - Iertare!
Iertați-mi sora. Are impresia că ea e șefa.
- Îmi fac griji pentru voi! - Nu ești mama!
Iertați-ne. Bine ați venit!
Bine ați venit!
Știu ce credeți, că mi-a pierit somnul din cauza surorilor.
Recunosc, prima zi nu a fost prea reușită…
Nu e singurul motiv.
Ați auzit?
Unde vă duceți?
Ieșeam să iau puțin aer, domnișoară Bianda.
E frig să ieșiți așa „slobodă”.
Mai bine întoarceți-vă în pat.
I-am stricat planurile, dar nu-mi permit niciun scandal.
Domnișoară!
Ieri s-au comportat rușinos.
Fetele trebuie disciplinate.
Mă îndoiesc că tânăra poate.
Asta e confirmarea.
Înțepata asta e spioana.
Nu vă faceți griji, e în perioada de probă.
Vom vedea ce face diseară.
Diseară? Ce se întâmplă diseară?
- O voi concedia personal, domnule. - Bine.
- Angustias! - Sunteți amatoare de bârfe?
E doar o coincidență. Sau sunteți bănuitoare din fire?
E o întrebare retorică. Știu bine răspunsul.
O zi bună!
Bună dimineața!
Prea bine.
Este exact ce ne trebuia, un mic-dejun tihnit.
- Nu vă faceți griji… - Nesuferito!
- Și tu ești o plicticoasă, Cristina! - Ce contează?
Râdeți! Haideți, să aud hohote!
Bună dimineața, don Pedro!
Iertați-ne, avem un acces de râs.
Ce fiice amuzante aveți!
Angustias mi-a spus că ieri nu v-au primit prea bine.
E ciorovăiala obișnuită dintre surori. Am văzut în multe case.
Dar fiicele dv. par niște îngerași.
Doña Angustias vă așteaptă la oră.
- Și nu e binedispusă. - E vreodată?
Scuzați-ne.
Haideți!
Acum că suntem singuri, aș vrea să discutăm un lucru important.
Urmează surpriza.
Spuneți.
Astă-seară, familia Ortega dă o petrecere acasă.
E momentul ca fiicele mele să-și reia viața socială.
Mai ales Cristina.
E prilejul să se întâlnească cu un tânăr care o curtează.
Vă referiți la finul dv., dl Torres?
Santiago?
Nu, pentru Dumnezeu!
Îmi cer iertare.
Pretendentul ei se numește Eduardo Espinosa de Monier.
Îl cunoașteți?
Sigur. E un tânăr manierat, dintr-o familie bună și arătos,
un pretendent promițător.
Soția mea era mijlocitoarea. Dar nu era sigură de sentimentele lor.
Don Pedro, vă asigur că mă ocup eu de domnișoara Cristina.
Bună ziua, domnișoară!
Vă place pentru diseară?
Nu cred că pot.
Se pare că durerea nu va trece. Îi vei duceți dorul mamei toată viața.
Dar îi puteți duce dorul zăcând aici, în pat,
certându-vă cu surorile și irosindu-vă viața sau o puteți trăi.
Ce ar spune mama dv.?
Ei îi plăceau petrecerile.
Nu ar vrea să vă petreceți cei mai frumoși ani zăcând în pat
și purtându-le de grijă surorilor dv.
Trebuie să ieșiți, să zâmbiți, să vă bucurați
și să-l lăsați pe tânărul chipeș care a trimis scrisoarea să vă însoțească.
Nu asta contează în viață?
Aș da orice să vă văd toată viața coborând treptele acelea.
Nu v-am văzut de mult zâmbind așa.
I se datorează și ei, însoțitoarei mele, Elena Bianda.
Mă bucur să vă cunosc!
Astă-seară veți fi doar oaspete. O să fim cuminți.
Cuceriți însoțitoarea. Subtil, dle Espinosa!
Tu poți mânca ce vrei la cină.
Avem cucută la masă?
- Presupun că voia la petrecere. - Aveți dreptate.
Ar fi bine să mergem, ca să nu întârziem.
Dacă n-aș fi fost eu, ați fi fost tare ocupată.
Oare de ce bărbații remarcă mai degrabă o femeie însoțită?
Santiago!
Cristina! Eduardo!
Gazetarii de duzină nu-și iau pauză? Tu nu te bucuri de viață, Santiago?
- Ca cei de bani gata? - Unii muncesc fiindcă vor.
El nu suportă să stea. Care e subiectul zilei?
Ducele și ducese de Fernán Núñez dau încă o petrecere.
Câte trăsuri credeți că ar încăpea aici?
E o sarcină grea să numeri trăsuri.
Mai bine. Eu o invit pe domnișoara la dans.
Dră Bianda, dacă îmi permiteți…
Mi-a făcut plăcere.
Dv. și Eduardo sunteți vechi prieteni, nu?
Doar cunoștințe.
Bianda, aveți familie?
De ce întrebați?
De curiozitate.
De ce nu răspundeți?
Fiindcă mă mir că vă interesează viața mea.
Eu mă mir că stăpâniți dialectica.
Vă supără că sunt mai volubilă ca dv. sau că nu sunteți deștept cum credeați?
Aveți de gând să-mi răspundeți?
Cum ați aflat ce le place să citească prietenelor mele?
- Ce insinuați? - Nimic.
Vă place să fiți informată la adăpostul discreției.
La fel ca dv., din câte văd.
Luați notițe cât alții se distrează.
Unii-s făcuți să fie personaje de roman, alții, să scrie romanul.
- Sper că măcar scrieți bine. - Ascultați…
Scuzați-mă.
Poate că sunt un critic literar groaznic, dar nu scriu prea rău, vă jur.
Vom vedea. Nu v-am citit romanul. Vă rog să mă scuzați.
Cum e prima petrecere cu Mencía?
Aș zice că începutul promite. Tânărul e foarte chipeș.
Nu ne plătesc să ne îndrăgostim.
Nu despre asta e vorba, ci să le găsim soți buni și gata.
Trebuie să acceptăm că vom ajunge toate fete bătrâne.
Mai bine decât să-ți plângi de milă.
N-aș vrea să ajung pe stradă, muritoare de foame.
La cum l-ai privit, va fi greu să eviți asta.
Eu vreau un must. Vreți?
- Nu. - Nu.
- Mersi pentru informațiile despre fete. - Acum îmi spui cum ai primit postul?
- I-am zis că mi-am pierdut familia. - Ai mințit.
Nu ăsta e lucrul cel mai grav.
Gabriel e aici.
Aici? Unde?
L-am văzut deunăzi plecând de la familia Mencía. E în oraș.
Ce coincidență!
Dacă află că sunt aici…
Dacă află cine?
Alicia, nu e frumos să tragi cu urechea.
Stai fără grijă. Am venit să te salut și să întreb cum merge cu Mencía.
De minune.
- Mă bucur. - Sigur.
Din fericire, am fost selectată la ultimul interviu. Acum lucrez.
Alba de Ibáñez.
O domnișoară nu foarte exigentă, nu?
În schimb surorile Mencía…
Cristina e adorabilă.
Însă Sara… E o fată… aparte. Stăpânește arta mânuirii evantaiului.
Cu trei surori, e de trei ori mai multă muncă.
- Nu te-a călcat. - E fermecător.
Și foarte frumos.
Știi ce se spune despre bunii dansatori.
Nu. Ce se spune?
Nu le băga în seamă. Fetele de azi au idei nepotrivite.
Doña Paquita, dv. auziți doar ce vreți.
Și uite ce bine mi-a mers. Ar trebui să înveți de la mine.
Trebuie să plec.
- Eduardo așteaptă să mergem la plimbare. - O plimbare romantică. Ce drăguț!
Distracție plăcută!
- Deși singuri… - O însoțesc eu.
- Desigur. - Nu mă îndoiam.
Mersi, Esther, că ne-ai recomandat cea mai bună însoțitoare.
Pentru o prietenă bună, fac orice. Nu, Josefina?
Sigur, orice.
Elena!
Domnișoara Sara… Ai spus să fiu atentă la ea.
- N-o găsesc. - Poftim?
Nu te descurci cu trei, înțelege.
S-a întâmplat ceva?
Nu, e o chestiune personală.
- Vreți să venim cu dv.? - Nu, mă descurc.
Aveți încredere în mine.
Vin în câteva minute.
- Ții minte? - Ce faceți?
- Îl știți pe dr. Aguilar? - Cred că de azi-noapte, de la trăsură.
Iertați neînțelegerea. Știu, nu e cel mai bun mod…
I-am tratat mama înainte să…
Am văzut cum a îngrijit-o Sara și setea ei de cunoaștere.
Ar fi păcat să nu-i încurajezi talentul și abnegația.
- Așadar sunteți profesorul ei. - Exact, profesorul ei.
Mulțumesc, dle doctor. Puteți… pleca. Ne vedem poimâine.
Bine.
Vă rog, nu spuneți nimănui.
- Preferați să păreți o stricată? - Decât că studiez medicina?
Orice familie merită o oaie neagră, nu? E aproape o instituție.
- Și de ce o faceți pe ascuns? - Fiindcă tata nu mi-ar da voie.
Și-mi trebuie permisiunea lui ca să mă înscriu la Medicină.
Dar m-am gândit că, dacă iau examenul de admitere…
poate se răzgândește.
Trebuie doar să mă acoperiți câteva zile.
Nu cer decât să-mi pot alege singură drumul.
Vedeți?
E totul în ordine?
Cum era de așteptat, don Pedro.
- Atunci haideți acasă! - Luați-o înainte.
Eu vin cu dra Cristina și Eduardo.
E bine să fie văzuți împreună.
Mulțumesc, dră Bianda. Haide!
- Vă pot explica. - E foarte clar.
- Elena! - Nu faceți gălăgie!
- E totul în regulă? - Da. Petrecerea e perfectă.
Păi atunci, doar nu te gândești să pleci!
Nu, am ieșit să iau puțin aer.
Unde e dra Cristina? Ai lăsat-o singură?
Mi s-a părut că era cu pretendentul ei. Erau foarte intimi.
Aș băga mâna în…
Foc!
Ajutor! Foc!
Elena! Nu, Elena!
Plecați de acolo!
Toate bune?
Era să iei foc, drăguță.
Bine că nu a pățit nimeni nimic și că nu știe nimeni ce s-a întâmplat.
Știu eu și e de ajuns.
Unde v-a stat capul?
Voiam să nu mă mai port ca o mamă și să fiu eu însămi.
Și să fiu fericită o clipă.
- Dumneavoastră mi-ați spus să trăiesc. - Mă refeream la dans, nu la asta.
Ce-ați văzut e dragoste sinceră.
Atunci vă căsătoriți?
Pentru reputația dv. și a mea.
Închipuiți-vă că se află.
Și eu credeam că sora dv. va fi problema.
- Îmi pare rău. - Să nu-ți pară. Mie nu-mi pare.
Îți cer mâna, ne căsătorim și vom fi fericiți.
Te iubesc!
Încă sunt aici.
O LUNĂ MAI TÂRZIU
Nu, nu sunt pentru o înmormântare.
Azi e o zi mare. Mă bucură nespus cererea asta în căsătorie.
Nu.
- Nu! - Nu stai să-mi ceară mâna?
- Nu pot. - E ziua mea cea mare!
Dră Bianda, convingeți-l să rămână.
M-aș mira să pot eu dacă dv. nu puteți.
Are dreptate. Îți jur, am încercat…
Nu te cred. Ce e așa de important de nu suferă amânare?
Sincer, Cristina, nu pot să stau, fiindcă n-aș putea…
să-mi refuz șeful.
O slujbă presupune multe responsabilități și…
Iartă-mă, trebuie să plec.
Credeam că o să zică altceva.
Vă plac?
Sunt superbe.
- Sunt așa de emoționată! - Va fi totul perfect.
Cum facem în seara asta?
După cererea în căsătorie, va veni un vizitiu.
Să veniți înainte de miezul nopții!
Atunci se întoarce tatăl dv. Vă las ușa din spate descuiată.
Mulțumesc.
Serios?
- De ce să nu port negru? - Nu e înmormântare.
Nu e același lucru?
Bine, dar terminați cu farsele.
Dră Bianda, am o curiozitate în legătură cu metodele dv.
Cum faceți ca o fată care plânge tot timpul, deodată să…
Vreți să mă angajați? Nu pot să fac minuni.
Minuni face doar Fecioara Maria.
Nu ai rămas la cererea în căsătorie?
Nu mai suport, Juana.
S-a terminat.
Știi cum se spune, dragul meu.
Când termini o carte, poți începe alta.
Haide!
Când vă fac semn, începeți.
O fi pățit ceva?
Spre binele lui, așa sper.
Sigur va sosi din clipă-n clipă.
Vine!
Ce primire! Nici regele nu are parte de așa ceva.
Am o scrisoare pentru dra Cristina Mencía.
Opriți-vă!
Mie cine-mi plătește serviciul?
„Domnișoară Mencía, regret că v-am dat speranțe deșarte.
Plec chiar acum la Paris. Nu mă căutați.
Nu ne putem căsători. Regret necazurile…”
Draga mea, deschide.
Vrem doar să vorbim.
- Poate se aruncă pe geam, ca-n cărți. - Să se murdărească de sânge? Nu.
Se îneacă în râu?
- E demodat. - Deschide ușa.
Cristina!
Îmi dați voie?
Domnișoară, e normal să vă simțiți așa.
Familia vă va fi mereu alături. Și eu.
Și doña Angustias.
Nu trebuie să vorbim dacă nu vreți.
Vă țin companie în liniște.
Cu otravă.
E mai bine, mai curat.
N-am să vă întreb ce faceți.
- Aveți toată viața înainte… - Mi-a întârziat ciclul.
De obicei, vine după ceas.
Sunt grea.
Dacă află cineva, sunt terminată.
- Ce mă fac? - Ce ne facem?
Nu-ți spune nimeni ce să faci în situația asta, căci…
sincer, nu crezi că ți se poate întâmpla ție.
Acum știu doar că sunt două vieți în pericol, a ei și a mea.
Dră Bianda, vă avertizez că ăsta e doar începutul.
Vreți să continui eu?
Nu!
Credeți că vă descurcați?
Subtitrarea: Mariana Piroteală