Je spousta věcí, které se musí dáma naučit.
Třeba mluvit, aniž by cokoliv řekla.
Miluji tě.
Odejdi, prosím.
Nenávidím tě.
Slečny Mencíovy to umějí. Ale já jsem bývala mnohem lepší.
Ovládala jsem všechny signály, kromě tohoto.
Jaká byla pravděpodobnost, že přijde napoprvé do jiného stavu?
Protože průběh reprodukčního období v životě každé ženy by se dal přirovnat k
mořské vlně.
Na samém počátku je možnost otěhotnění nulová,
potom se vzedme, aby dosáhla maxima, a následně opět klesne k nule.
Takže stručně řečeno, pokud je žena mladá a nechránila se,
protože žádnou ochranu nikdo nevymyslel,
tak je pravděpodobnost vysoká.
A patnáct minut rozkoše se tak promění v životní chybu s andělskou tvářičkou.
No a co potom? Ano, ano, já vím.
Zdrávas Maria Matko boží,
pros za nás hříšníky a odpusť nám všechny naše hříchy.
-Pokud Bůh existuje, na tohle nemá čas. -Tak tuhle tragédii už
-modlením nevyřešíme. -Vyslyš naše modlitby
a dej nám rozhřešení.
Pozor, hážu!
Máte výbornou mušku. Doufám, že netrénujete na nějaký zločin.
Střílím už roky. Uvolňuje to napětí.
Panenky jste ale začala střílet až teď. Slečno, pokud to dítě nechcete, mohu vám
-pomoci. -Co? Ne! Jak vás to napadlo?
Pozor, hážu!
No ano. Možná to tak vypadá, ale tak to není. Já už je nepotřebuji.
Pokud jsi přestala ničit své dětství, tak začnu já.
-Ne. -Ne.
A budu se taky někdy bavit já?
Já jsem vždy chtěla být matkou. Ve správném pořadí. Nejdřív snoubenec,
pak svatba a potom dítě.
Pozor, hážu!
To pořadí už se bohužel nedá změnit. Ale nešťastné náhodě zabránit můžeme.
Mám ráda život takový, jaký je. Nechci přijít o otce nebo ublížit sestrám.
Vždyť by to bylo hrozné.
To já chápu.
-Musím mluvit s Eduardem. -Slečno, víte, že je Eduardo v
Paříži. Napsal vám to jasně.
Eduardo mě miluje. Jsem si jistá jeho city.
Slečno, to není dobrý nápad. Věřte mi.
Už jsem to udělala já.
Dobrý den. Chci mluvit s paní Espinosovou.
Tak prosím, pojďte.
Výsledek byl žalostný.
Ale jak to, že je zasnoubený?
A bude se ženit. Tak vyřiďte té vaší frivolní slečně,
ať se mému synovi neplete do života.
Nedovolím, aby mu zničila zásnuby.
Ano, souhlasím, Eduardo je mizera. Bude lepší zamlčet Cristině detaily.
Ať nedojde k další tragédii.
Slečno, vy jste dobrý člověk. Ale každý chybujeme. On si vás nezaslouží.
Už běžte. Promluvím si s otcem a řeknu mu, že to…
Nebojte se. Už mám plán.
PŘÍRUČKA MLADÉ DÁMY
LEKCE 2 NELŽI
Podle Písma Svatého je tohle ten nejtěžší ze všech hříchů, za který se kajme.
Mluví o něm už První list Korinťanům kapitola 6. Utíkejte!
Utíkejte před tím smilstvem!
Chtíč nás zaslepuje. Zatemňuje nám rozum. Dělá z nás neznabohy.
„Kdybych mluvil jazyky lidskými i andělskými,
Chudinka. Je vidět, že ji celá ta věc moc trápí.
Ale lásku bych neměl, jsem jenom dunící kov a znějící zvon.
Takové trápení. Jidáš je vedle něj světec. -Kdybych měl dar proroctví,
Vážně?
Porozuměl všem tajemstvím a obsáhl všecko poznání,
Víš, nerada mluvím o lidech špatně. Ale mohu se ti svěřit?
Ano, kdybych měl tak velikou víru, že bych hory přenášel,
-ale lásku bych neměl, nic nejsem. -Jistě.
A kdybych rozdal všecko, co mám,
-ano, kdybych vydal sám sebe k upálení, -Dluhy?
Ale lásku bych neměl, nic mi to neprospěje.
Dluhy. Dluhy. Ano. Měly se konat zásnuby a zjistí,
že je na mizině.
To ten jeho hazard a alkohol. A ke všemu ještě není první,
se kterou to zkusil. Ne, ne.
Ten chlap je nebezpečný.
To děvče ani netuší, jaké má štěstí, že má Elenu.
To ano. Úplný dar z nebes.
To bych do Eduarda neřekla. Panebože. Představ si,
jak se chudák Cristina musí cítit.
A co kdybychom pořádně oslavily mé narozeniny?
Třeba jí to pomůže se přes to přenést.
To je výborný nápad.
No ano.
"Tím nejkrásnějším dárkem by pro mě v tento
výjimečný den byla vaše přítomnost.
Oslava se bude konat v soukromých zahradách rodiny Zapicových.
Oslavte mé devatenáctiny, ty slavím jenom jednou za život.
Podepsána, Esther Zapicová".
Na oslavu narozenin? Nemůžu jít. Nedokázala bych se s nimi sejít.
Stačilo mi to na mši.
-Měla bych se vyzpovídat donu Gregoriovi. -Ne, ne, ne, ne.
Už jste se pomodlila. Vím jistě, že toho litujete.
Tohle je mezi vámi a Bohem.
Nedokážu to. Zvlášť teď,
když jsem o Eduardovi řekla
tolik hrozných věcí.
A co byste chtěla? Aby si vyvodili vlastní závěry?
Ne.
Nemůžu uvěřit, že jsem měla takovou smůlu.
Došlo k tomu jen jednou. Jednou! A hned to takhle dopadlo.
Mám vám vysvětlit svoji teorii plodnosti a pravděpodobnost, s jakou…
Pane Duncane. Teď není ta nejvhodnější chvíle.
Nemá smysl nad tím lamentovat. Musíte jít na oslavu.
Musíte se usmívat a přenést se přes to.
Pojď!
Máme pro tebe překvapení.
Pascuale, kam ten spěch?
Pusťte, Marie Antonie. Jdu pozdě.
Tak počkejte chvíli.
Ne!
Bože můj! Ženíte se!
Ne. Tak zoufalý nejsem.
Tak kam tedy spěcháte?
Jdu se utopit.
Dost tragikomedií!
-Ne! -Ale proč? Vždyť naše improvizace miluješ.
Cristino. My jsme tě jen chtěli rozesmát.
Měl jsi zůstat na tu žádost.
-Musel jsem pracovat. -Výmluvy!
-Cristino, pracoval jsem. -Myslela jsem, že spisovatelé chápou
lidskou duši, ale vidím, že ne. Jsi jako ostatní: Samolibý narcista.
Jdu pro pušku.
Dnes jsem požár způsobil já. Co jsem udělal špatně, slečno?
Vy nevíte?
V roli Pascuala přehráváte. Jako herec za moc nestojíte.
Přestaňte na mě útočit a běžte.
Víte, co pro mladou dámu znamená vdát se? Celý její život se točí kolem manželství.
Pokud nebude slušná, dobrého manžela si nenajde.
Pokud nebude zbožná, a pokud o sebe nebude dbát, tak si dobrého manžela
-nenajde. -Eduardo nebyl dobrý manžel.
V tom s vámi souhlasím. Ale jsou případy, kdy je lepší jakýkoliv než žádný. Bohužel.
Netrapte se. Člověk si obvykle vybíjí svoje
frustrace na těch, které miluje.
Takže…
Cristina nenávidí všechny muže. A právem.
Tak pokud nosíte oblek, jste na jejím seznamu. Ale to ji přejde.
Tohle vy gardedámy ovládáte, že? Jste znalkyně rozbouřených lidských emocí.
To jsou i spisovatelé.
Ne.
My se o to jen snažíme.
Vy to jistě dokážete změnit, pane Torresi.
Jste v pořádku?
Ne. Ale už mám dost toho soužení. Musím se přichystat na oslavu.
Esther jistě čeká, že přijdu.
Výborně. To se mi líbí!
A řekněte mým sestrám, ať mě doprovodí.
Samozřejmě. Člověk nemá být sám.
Ale kde je Sara? Od rána jsem ji neviděla.
Pánové, máte hodinu.
Začínáme.
Byla jste venku?
Víte, doňo Angustias, byla jsem venku, protože…
Sháněla dárek pro slečnu Zapicovou.
Sama? Šla jste sama?
Doňo Angustias, byly jsme venku spolu.
Jak to, že jdete každá zvlášť?
Protože slečna byla ve stáji za Trafalgarem.
Vždyť víte, doňo Angustias, jak mám toho hřebečka ráda.
Angustias, ráda si povídám a miluji výslechy,
ale slečny se musí připravit na oslavu.
Víte, že ztrácíte čas, když se věnujete úkolům,
které vám nepřísluší? Na to jsou komorné.
Angustias, vy jste tak ohleduplná. Moc vám děkuji.
Ale úkoly si přibírám proto, že ráda obětuji svůj čas rodině,
jak vy sama tvrdíte.
A teď mě omluvte.
Jen se dál usmívejte! Já vím, že něco tajíte.
Spoustu věcí. Stejně jako vy. Obvykle se svěřuji svým přítelkyním.
Pokud nějakou hledáte, tak uvidím, co se dá dělat.
Moje knihy! Já vám je půjčila, už je chcete vrátit?
Netušila jsem, že se zajímáte o biologii, anatomii a také patologii.
Tak dobře. Chystám se studovat medicínu.
Aha. A jak dlouho?
Šest měsíců, po nocích.
Doktor Aguilar mě připravil
na přijímací zkoušky.
Vy jste to věděla, slečno? Jak jste to mohla tajit?
Mrzí mě to, ale je mou povinností udržet tajemství.
Životně důležité, řekla bych.
Ale co vy tam děláte? Vylezte, nebo budete špinavá.
Copak jsme nemluvily o Saře a její konečně odhalené vášni pro medicínu?
Jsem jediná, kdo nic nevěděl, jsem strašná sestra.
A teď bude brečet.
Měla jsem si toho všimnout. Měla jsem něco udělat,
abys mi mohla věřit.
Cristino, prosím tě, přestaň brečet. Není to tvoje vina!
Je toho na ni moc. To s Eduardem a teď tohle.
Ale ono ji to přejde.
A co ta zkouška?
To nevím. Ale pokud jsem ji složila, mám problém.
K zápisu potřebuju otcovo svolení.
Holčičko, na oslavu nemusíš jít v černém.
Narozeniny jsou takový pohřeb.
Je to pohřeb? Musím s ní souhlasit.
Nechceš raději zůstat?
Je mi skvěle. Půjdeme?
Všechno nejlepší, Esther.
A done Pedro, otec je v pracovně s dalšími hosty.
Děkuji. Tak si oslavu užijte.
Pojď, něco pro tebe mám.
Vidíš? S dětmi se nudit nebudeš.
A milujete strašidelné příběhy?
Počkej, a teď já.
To je škoda, slečno Cristino. Zdál se být okouzlující.
Okouzlující byl, ovšem jak pro koho. Ale nezaslouží si,
abychom se o něm bavily.
A jak jste zjistila, jaké jsou jeho pravé úmysly?
Slečny, omlouvám se, ale Josefina mi prozradila,
že slečna Zapicová přinesla kořenové pivo.
Jdeme, slečny.
Co máš za lubem?
Chtěla jsem jen být milá. Projevit zájem, protože ta hrozná událost byla překvapivá.
Ta jeho rodina nikdy finanční problémy neměla, že?
Teď má. Na každém šprochu…
Asi ano. Ale víš, co se říká, Eleno. Že pravda nakonec vždy vyjde najevo.
Buďme optimisté. Za dva týdny se tu už bude
mluvit o jiném skandálu.
Jaký skandál, prosím tě, Adelito? Zase přeháníš. Přijít na mizinu,
to byla za nás každodenní realita.
Po odchodu Francouzů se všechny dobře situované rodiny třásly strachy ještě
celá desetiletí.
A…
sama jsem se musela dost otáčet, než můj syn Lázaro vyrostl.
Jistě, musí to být moc těžké, když má člověk kojnou.
Ne jen jednu. To ne. Pět. Pět jsem jich musela platit.
To byste nevěřily, jak byl při chuti.
Díky bohu za kojné.
No, víte, chtěla jsem říct,
že teď vám z něho vyrostl
pěkný statný hoch.
Tak včera to byl hrabě Montalbán. Předevčírem Íňigo Blázkez. Adelito, drahá,
ty přijdeš o dobrou pověst.
V tom máte naprostou pravdu.
Nedělejme si teď s dcerou Mencíových starosti, že?
Má ten největší dar: Čas.
Dolores, drahá, vypadáš nádherně!
-Vidím, že ty lázně dělají úplné zázraky. -V tom má doňa Paquita pravdu.
Čas vždy zahojí všechny rány. Viďte?
Jistě.
No tak, no tak! Utíkej! Popožeň ji! Dělej! Dělej! Dělej!
-Ale no tak, vždyť nedoběhla do cíle. -To je podvod!
Nedívej se tam, nedívej se. Mladý Monsalve z tebe nemůže spustit oči.
Startujeme. Sedmička!
Číslo dvě!
Vezmi ho, no tak!
Je okouzlující a zřejmě má zájem.
Nedosahuje její úrovně.
Slečno Esther.
-No tak! -Pane Monsalve.
Být po tvém, její úrovně by nedosáhl nikdo.
Je špatné, že chci, aby se dobře provdala?
Ovšem že ne, tohle přece chceme všechny.
Tak vidíš.
A devět.
Snad ji někdo vyzve k tanci.
Tanec na veřejnosti? Není tohle dostatečné ponížení?
Co to k čertu dělá?
Tancuje s ní. To jsi chtěla.
Ne s ním.
To odradí všechny nápadníky.
MUSÍM S TEBOU MLUVIT
BĚŽ PRYČ!
Potřebuji, aby někdo vyřešil tu katastrofu.
Jdeme? Jdeme.
Zdá se, že se zajímáte o moji slečnu.
-Ano. Pokud mi to dovolíte. -Ano, dobře. Ale nejdřív mi musíte pomoci.
Pane, mohla bych vás požádat o laskavost?
Můžete mě požádat o cokoliv.
Vy znáte slečnu Mencíovou?
No jistě.
Dobře. A vy byste ji teď mohl vyzvat k tanci?
Vy mě vždycky zklamete.
Já?
Ano. Myslel jsem si, že po mně toužíte vy.
A kvůli něčemu úplně jinému. Ach, Adelito, to je zklamání.
Vypadá to moc dobře.
Já myslím, že mi nadbíhá.
Ne. Asi jsem to špatně pochopila.
Dovolíte, abych vás vystřídal?
Jistě. Prosím.
Tančíte krásně.
Co?
Znáte pana Riveru? Chce si s vámi zatančit.
Takhle se chcete vykoupit? Že ji vyzvete?
Takže jsem zase něco udělal špatně. Nebo se mýlím?
Ne, nemýlíte se. A navíc, ani nerozumíte řeči vějířů.
V poslední době nerozumím ničemu. Možná byste mi mohla dát pár lekcí.
Chtěla jsem vás zastavit, vy jste ničil moji práci.
Tím, že jsem ji vyzval k tanci?
Ona potřebuje nápadníky s vážnými úmysly. Aby jí pomohli zapomenout.
-Vy je máte? -Cože?
Vážné úmysly.
Budete se jí dvořit tak, jako její nápadník?
Chtěl jsem jen napravit svou ranní chybu.
Zdá se, že se vám to nepodařilo.
-A neměli bychom zavolat doktora? -Ne, otče. To nic není.
Jak tohle víš? A jak jsi věděla, co jí máš dát?
-Víte, otče, já… -Viděla to u doktora.
Jak u doktora? Co tím myslí?
Ano, u doktora. A v lékárně,
otče. Onehdy mi dali tenhle
ten lék přímo v lékárně.
Otče, tíží vás tajemství? Zbavme se spolu té tíhy.
Zbavme se jí, otče.
Můžeš mi říct, co to sestře dáváš?
Ne, já nevím, jak se to jmenuje.
Ty nevíš a přitom držíš lahvičku.
Slibte mi, že se nebudete zlobit. S Eduardem jsme…
Pšt!
Váš otec už to ví. On ví, jak moc vás ta záležitost zasáhla.
Ale nebojte se, zase to přejde.
Pane, slečna si potřebuje odpočinout. Bude lepší, když půjdete.
-Ano, máte pravdu. -Tak už běžte.
Otče, copak já vím? Nejsem lékař.
Jen jsem jim řekla pohádku.
Vy mě zničíte. Všechny tři!
Chtěla jste mě vyděsit? Málem se to prozradilo.
Zažila jste to někdy? Být s mužem?
Až si zítra vzpomenete na to, co jste mi řekla, propadnete se hanbou.
Jsem velmi zdrženlivá, ale mám-li být upřímná,
ráda bych zase cítila ten spalující žár.
Ten váš plán, že mi seženete nápadníka, je absurdní.
Nikdo se mnou nechtěl tancovat. Musela jste se jich přímo doprošovat.
Santiago šel bez prošení.
Jenom chtěl napravit svoji chybu, protože jsem mu tak vyčinila.
Jste si jistá?
Proboha, snad si nemyslíte, že by… Vždyť je jako můj bratr.
Měla jsem jen takový, takový pocit. Je to hloupost.
To je. Nevidíte, že miluji Eduarda?
Víte, že mi potom, co nám umřela matka, psal každý den dopisy?
Jen on mi vykouzlil úsměv.
Proto mu musím napsat.
Slečno, ale tohle není dobrý nápad.
Kdyby věděl, že jsem v jiném stavu. Kdyby to Eduardo věděl,
tak by se zachoval správně.
Santiago…
Hledala jsem tě.
Ne. Nemyslím si, že bych se měl mezi vás dva plést.
Chápeš to?
Potřebuji pochopit, proč tohle Eduardo udělal.
Jinak se z toho zblázním.
Předáš mu to?
Pro přítelkyni cokoliv.
Poslyšte! Promiňte. Ještě ty ryby opijete. Dobře, v pořádku. Ať si pochutnají.
Tak, co jsi mi to chtěl říct, Sancho?
Santiago, Santiago. Ptal jsem se, jestli jste teď někdy viděl svého přítele Eduarda
-Espinosu. -Sancho, pšt, dobře mě
-poslouchej. Dobře mě poslouchej. -Jestli nevíte, kde je.
Znáte ho. Santiago. Eduardo Espinosa.
Jestli spadnu do řeky, jo, tak hraběnka mě pošle spát do stáje.
Tak kde je? A s kým je? Eduardo Espinosa. Má světlé…
-To je ona. Ta… Je to ona, ne? Slečna… -Ne, ne, ne. To je…
moje přítelkyně. Jo. Přítelkyně.
Vy jste optimista, Sancho.
On se…
Už se na mě nezlobíte?
Viděla jsem, co vám Cristina dala. A ten muž je dobrý přítel Eduarda?
A, Cristina. Asi jste trochu přebrala, já jsem…
Sancho!
-Santiago. -Jste odborník.
Pokud si myslíte, že to nebude fungovat, tak to klidně řekněte.
Honem pojďte, schovejte se.
Chcete, aby vás viděli se… se dvěma muži samotnou?
-Tak s jedním. -Promiňte, slečno, je nutné
chodit tak daleko? Mám to dost těžké.
Ale když já nevím, které květiny se mi líbí víc.
A tady ty žluté jsou také nádherné.
-Mrzí mě, jestli je to nepohodlné. -A co tyhle?
S těmi bych vypadala nádherně, že, Josefino?
Ne, není.
Vážně?
Ještě kousek.
Udělal byste ze sebe šaška.
Jenom proto, že chce znát pravdu?
Bude si brát jinou. Taková je pravda.
A proč jste jí to neřekla?
Nechtěla jsem jí ublížit ještě víc.
Ale někdy potřebujeme, aby nám někdo ublížil.
Tohle si já nemyslím.
No, tak dobře.
Proto se jí snažíte najít náhradu?
Teď se nedokáže správně rozhodovat.
Odkdy se o Cristinu tolik zajímáte?
Vlastně odjakživa.
A to je vše?
Jak jsem řekl.
Neznělo to moc přesvědčivě.
Bože, vy jste impertinentnější, než jsem myslel. Víte,
měla byste začít psát místo mě, máte větší představivost.
Vážně? Můžeš vypnout tu hudbu?
A proč se tak usmíváte, slečno Biandová?
To proto, že mě ho baví provokovat. Nic víc.
Tak to je lepší.
Slečno Biandová, pojďte sem.
Ne, ne, ne, je to…
Prosím.
Rodinná záležitost.
Trvám na tom, prosím.
Slečno Biandová, co je gardedáma, když ne rodina?
Nezapomeňte, když bleskne světlo, nehýbejte se. A nemrkejte.
Nehýbat.
Dým ze střelného prachu může být zrádný.
Ty mě nepřivítáš, Eleno?
-Gabrieli, neměl bys být… -V Bayone, já vím.
Slečno Biandová, hledala jsem vás. Je vám dobře?
Dovolte, abych se představil. Gabriel de Bayona Silva, markýz z Bayony.
Cristina Mencíová. Snad jsem nepřerušila váš
rozhovor s mojí gardedámou.
Markýz je starý přítel, přijel na pár dnů do města.
Zůstanete tu dlouho?
Jak bude třeba.
Pojďte, ať na nás otec nemusí čekat.
Je to pohledný muž, ten markýz. Jak jste se poznali?
Předtím jsem v Bayoně pracovala.
Santiago, myslela jsem, že jsi odešel.
Ne, zrovna jsem se chystal.
Neřekl si mi, jestli jsi na té oslavě
našel jeho přítele.
Toho jeho… ano, našel.
A teď pan Torres prozradí, že jsem mu dopis vzala.
Ale ten článek se mu nelíbil. Chtěl jsem, aby si ho přečetl, nevyšlo to.
Panstvo bývá trochu staromódní.
On mě nepřestává překvapovat.
Ano, dobře. Chápu.
Víš, že bych pro tebe udělal cokoliv.
Děkuji.
Cristino.
Půjdeme?
Jen při waltzu mi šlápl na nohu třikrát. Pan Monsalve je pěkný nemotora.
Mrzí mě, že jste to musela přetrpět. Ale myslely jsme to dobře.
Chtěly jsme pomoci Cristině.
Ano, já vím a jsem vám vděčná. Chudák Cristina, čím si teď prochází.
Myslíte, že to bylo z horka? Já myslím, že smutkem. Podejte mi košili.
Milovala jste někoho, kdo vaše city neopětoval?
Myslím, že tímhle si projdeme v životě všichni,
ne?
Jo.
Věděla jsi, co děláš, doktorko.
Cristino, i když se někdy hádáme, víš, že se na mě můžeš obrátit, že?
Jistě. Proč to říkáš?
Jenom tak. Odpočiň si.
Nevyslovitelná tajemství.
Některá chrání zlomená srdce.
Některá se skrývají mezi řádky.
Ale neznám nikoho, kdo by chtěl, aby jeho tajemství vyšla najevo.
"I přes své mládí si Martina Pradosová prožila smůly,
že by to otřáslo i s tím nejstatečnějším.
A i když se jí v očích usadil smutek, byly to stále ty nejkrásnější oči,
co znám".
-"A proto ji miloval a milovat nepřestal". -"A proto ji miloval a milovat nepřestal".
Slečno Biandová?
Ano?
Přemýšlela jsem o tom a máte pravdu. Musím co nejdřív otočit list.
A už mám vhodného kandidáta.
Jako pana Torrese? Copak není jako váš bratr?
Celé ty roky jsem to neviděla, ale udělal by pro mě cokoliv.
Vždy se o nás staral. Ale nikdy by mi neublížil.
Slečno Biandová, myslel jsem, že vám mohu věřit. Ale lhala jste mi.
Vy jste moje dcery nechránila, stala jste se jejich komplicem
v tajnostech.
To mám za to, že jsem přeskočila druhou lekci příručky.
A teď jsem se dostala do potíží.
Proč jste mi lhala, slečno Biandová?
Bylo by jednodušší vědět, o které lži mluví.
O Saře nebo o Cristině
nebo snad o mně?