Sok mindent kell megtanulnia egy gardedámnak,
példának okáért szavak nélkül beszélni.
Szeretlek!
Kérlek, menj el!
Gyűlöllek!
A Mencía lányok ügyesek ebben, csakhogy én sokkal jobban
értek a legyezőhöz.
Ismertem minden jelzést. Kivéve ezt az egyet.
Mekkora esély lehet rá, hogy egyetlen alkalom során teherbe essen?
A szaporodás fiziológiája egy nő élete során oly hullámhoz hasonlítható,
mely a terméketlenség kezdeti fázisából indul,
ahonnan felemelkedik a termékenység legmagasabb szintjére,
majd menthetetlenül visszazuhan a terméketlenségbe.
Összefoglalván a lényeget: ha védekezés nélkül vágsz bele,
mert lényegében még nem találták fel, elég nagy eséllyel teherbe eshetsz.
És így lesz 15 percnyi élvezetből egy életen át tartó angyalarcú baklövés.
És most mit tehetnénk? Igen, igen, tudom.
És bocsáss meg minden vétkemet! Mélyen megbántam, amit tettem! Ha most segítesz,
ígérem, jámbor és áhítatos híved leszek és nem tévedek le az útról.
Ám, ha létezik Isten, jobb dolga is akad. Egy ilyen tragédián nincs ima, ami
segíthetne.
Megy a baba!
Remek lövész, meg kell hagyni. Csupán azt remélem,
hogy nem bűncselekményre gyakorol!
Évek óta járok lőni. Segít megnyugodnom.
Felteszem, hogy nem mindig babákra lőtt. Kisasszony, ha nem akarja a kicsit,
-én segíthetek. -Mi? Nem! Hogy feltételezheti?
Megy a baba!
Á! Vagy úgy! Nem azért lövöldözök a babáimra.
Pusztán már nincs szükségem rájuk.
Ha elpusztítottad a gyerekkorodat, jöhetek én?
-Nem! -Nem!
Miért tiltanak el ezek minden mulatságtól?
Nagyon is szeretnék anya lenni, de más sorrendben.
Előbb vőlegény, azután esküvő, majd a kisbaba.
Megy a baba!
Sajnos nem változtathatunk a sorrenden,
de legalább elkerülhetünk egy véletlen tragédiát.
Szeretem a mostani életemet. Nem ártanék sem apámnak,
se a húgaimnak. Tudja, milyen borzasztó lenne?
Támadt egy ötletem.
Beszélek Eduardóval.
Kisasszony, a leveléből egyértelműen kiderül, hogy már Párizsban
-van. -Eduardo szeret! Biztos
vagyok az érzéseiben!
Kisasszony, ez nem bölcs ötlet. Higgye el!
Pláne, mivel már próbáltam.
Jó napot kívánok! Beszélni szeretnék Espinosa asszonnyal!
Kérem, jöjjön utánam!
És nem úgy ment, ahogy vártam.
Hogy lehet máris új jegyese?
Hamarosan megnősül. Úgyhogy üzenem annak a léha leányzónak,
hogy felejtse el a fiamat és kerülje el! Nem hiúsíthatja meg a jegyességet.
Igen, megértem. Eduardo egy patkány, de jobb, ha Cristina nem tud mindenről,
hogy megelőzzünk egy újabb tragédiát.
Kisasszony, ön jó ember. Ugyan bárki hibázhat,
de Eduardo nem érdemli meg önt.
Távozhat! Beszélek apámmal és elmondom neki…
Miatta ne aggódjon! Van egy tervem.
IFJÚ HÖLGYEK KÉZIKÖNYVE
2. LECKE: NE HAZUDOZZ
És magát, a Szentírást idézem, amikor azt mondom,
hogy minden bűn közül ez a leggyalázatosabb,
ez a vétek mindegyiknél alávalóbb. Korintusi levél hatodik szakasz.
Kerüld el, kerüld messziről a házasságtörést! Mert
a kéjvágy vakká tesz. A kéjvágy erkölcstelenné tesz.
A kéjvágy istentelenné tesz!
Szegényke! Úgy látom, nagyon megviselte, de nem is csoda.
Micsoda gyötrelem! Hozzá képest Júdás, szinte szent.
-Valóban? -Nem szívesen mondok rosszat
-senkiről, de elárulhatok egy titkot? -Hát persze.
-Adóssága van! -Adóssága?
Adósság, adósság, bizony. Már csaknem eljegyezték egymást, erre kiderült, hogy
eladósodott. A sok kártya meg az ital. Mindennek a tetejében nem ő az első lány,
-akit becsapott. Nem, nem. -Nahát!
-Ó! Isten az égben! -Az egy veszedelmes alak.
Az a leány nem tudja, milyen szerencsés, hogy Elena mellette van.
Ó, bizony. Az ég küldhette hozzá!
Nem hittem volna Eduardóról. Jaj, istenem! Képzelje,
min mehet keresztül szegény Cristina!
Rendezhetnénk egy nagy ünnepséget a születésnapomon.
Hogy Cristina mielőbb elfelejthesse őt.
Csodálatos ötletnek tartom.
A legszebb ajándék ezen a különleges napon számomra a jelenléted lenne.
Az ünnepségre a Zapico család kertjében kerül majd sor. Kérlek,
ünnepelj te is velünk! Csak egyszer vagyunk 19 évesek.
Barátod: Esther Zapico.
Születésnapi parti? Nem mehetek. Nem állhatok ki a sok ember elé.
Elég látnom őket a misén.
Meg kellene gyónnom Don Gregoriónak.
Ne, ne, ne!
Már imádkozott, jócskán megbánta a bűnét. Ez maradjon Isten és ön között!
Nem lehet! Különösen azután,
hogy annyi szörnyűséget
mondtak Eduardóról!
Mit szeretne? Hogy mindenki levonja
a maga következtetését?
Nem.
Nem hiszem el, hogy ennyire balszerencsés vagyok!
Pedig csak egyszer történt! Egyszer! És tessék, ez lett a vége!
Kifejtsem az elméletemet a termékenység és annak az esélye kapcsán,
-hogy es… -Duncan úr, ez egyáltalán
nem megfelelő pillanat!
Most nem szabadna siránkozni. Menjen el a partira! Mosolyognia kell.
Már eleget szomorkodott.
Gyere!
Van számodra egy meglepetésünk.
Pascual, hová sietsz ennyire?
Eressz, Maria Antonia, elkések!
Csupán egy percet várj!
Nem!
Isten az égben! Te megnősülsz!
Nem! Nem vagyok ily kétségbeesett.
Akkor áruld el, hová sietsz?
Beugrom a csatornába.
Elég ebből a tragikomédiából!
-Ne! -Most mi bajod? Imádod
-az ilyen életképeket! -Cristina!
-Csak szerettünk volna megnevettetni. -Itt lett volna a helyed aznap!
-Dolgoznom kellett! -Jó kifogás!
-Cristina, dolgoznom kellett. -Azt hittem, ti, írók megértitek az emberi
lelket, de olyan vagy, mint minden férfi! Önimádó és egoista!
Hozom a puskát!
Mintha mindenki rám haragudna. Mi rosszat tettem, kisasszony?
Hát nem tudja?
Eltúlzott volt az előadása. Színészként nem valami kiváló.
Muszáj belerúgnia a földön fekvőbe?
Tudja, mit jelent a házasság egy ifjú hölgynek? Egész gyerekkorától kezdve csak
arra készül. Ha nem tanul jó modort, nem talál tisztes férjet. Ha nem elég jámbor
és önfeláldozó és nem ügyel a megjelenésére, nem talál tisztes férjet.
De Eduardo nem lenne jó…
Ebben egyetérthetünk, de ismétlem, akármilyen férj jobb a hajadon létnél.
Sajnálatos.
Ám ne aggódjon! Többnyire azon töltjük ki a haragunkat,
akit a legjobban szeretünk.
Úgy érti, Cristina most minden férfit gyűlöl?
És jó okkal?
Ha öltönyt hord és keménykalapot, akkor gyűlöli őt. De majd lecsillapodik.
Ilyen nagy hatalma van a gardedámoknak?
Kiismerik magukat a bonyolult emberi érzelmekben?
Ugyanezt tartják az írókról is.
Nem.
Mi pusztán igyekszünk megérteni.
Bizonyára kibékülnek majd, Torres úr.
Jól van, kisasszony?
Nem, de elég volt az önsajnálatból. Készülnöm kell. Esther nem bocsátaná meg,
ha nem megyek el.
Nagyszerű! Ez a beszéd!
És a testvéreim is eljöhetnének.
Hát persze. Átsegítik ezen a nehéz időszakon.
Amúgy hol van Sara? Ma még nem is láttam.
Uraim, egy órát kapnak.
Rajta!
Most jött be az utcáról?
Valóban, Dona Angustias, most jövök az utcáról, mivel…
Mert ajándékot vett Zapico kisasszonynak.
Egyedül? Egymaga ment?
Dona Angustias, nem egyedül ment. Velem.
Ez esetben miért külön jöttek vissza?
A kisasszony beszaladt az istállóba, benézett Trafalgarhoz.
Tudja, mennyire imádom azt a lovat, Dona Angustias!
Angustias, bár élvezem ezt a könnyed csevegést,
az ifjú hölgyeknek fel kell öltözniük a partira.
Felfogta, hogy önhöz méltatlan feladatokra
vesztegeti az idejét? Erre valók a cselédlányok.
Ó, milyen figyelmes hozzám, Angustias! Hálásan köszönöm!
De azért vállalom mindezt, mert a családra áldozom az életemet,
ahogy ön is gyakran hajtogatja.
És most, ha megbocsát!
Felőlem mosolyoghat rám, de tudom, hogy titkol valamit.
Nem is keveset. Ahogy, felteszem, ön is. Képzelje csak,
a barátaimnak mindent elmondok. Ha ön is szeretne egyet, meglátjuk,
mit tehetünk az ügyben.
A könyveim! Kölcsönadtam a húgának, és most adná vissza
Nem tudom, mi olyan érdekes a biológiában, az anatómiában és a patológiában.
Jó, legyen. Azért tanulok, hogy orvos legyek.
Értem. És ez mióta tart?
Fél éve, esténként Águilar doktor úr segít.
És ma felvételiztem.
Ön tudta, Bianda kisasszony? Hogy titkolhatták el?
Megbocsásson, de fontos megőrizni a
belénk vetett bizalmat.
Nagyon fontos, szerintem is.
Ön mit művel? Jöjjön ki tüstént! Még összepiszkolja a ruháját!
Nem Saráról volt szó és az orvoslás iránti végre bevallott szenvedélyéről.
És csak én nem tudtam róla, mert olyan rossz testvér vagyok!
Ó! Megint sír! De idegesítő!
Én is észre vehettem volna! És tennem kellett volna valamit,
hogy megbízz bennem!
Cristina, jaj, ne sírj már! Nem tettél semmi rosszat!
Ez már túl sok volt neki. Előbb Eduardo, most meg ez.
De majd megemészti és megnyugszik.
Hogy sikerült a vizsga?
Fogalmam sincs. Ha felvesznek, csupán egy apró gond lesz.
Engedélyt kell kérnem apámtól a beiratkozáshoz.
Most ünnepségre megyünk. Nem kell gyászruha.
A zsúrok, mondhatni, kisebb temetések.
Kisebb temetések? Ma egyetértek vele.
Ha inkább itthon maradnál…
Nagyszerűen vagyok. Indulhatunk?
Boldog születésnapot!
Á! Don Pedro, apám a dolgozószobájába vonult.
Köszönöm! Jó mulatást a partin.
Gyere, van egy meglepetésem!
Látod? Vannak gyerekek, akik nem unatkoznak.
Szereted a rémtörténeteket?
Egy pillanat! Én jövök!
Sajnálom Cristina kisasszonyt! Elbűvölő fiatalembernek tűnt.
Valóban, elbűvölő széltoló az úr. Én mondom, aligha méltó beszédtéma.
Hogy szerzett tudomást a szándékáról, Cristina?
Kisasszonyok, elnézést! Josefina említette,
hogy Zapico kisasszony megfőzte a gyökérsörét erre a nagy alkalomra.
Menjünk is, hölgyek!
Te mit művelsz?
Csak kedves akartam lenni. Hogy lássa,
mennyire aggaszt ez a rémes és meglepő ügy. A
családnak sosem voltak anyagi problémái, nemde?
-Már lehetnek. Ahol füst van… -Felteszem. Ismered a mondást, Elena. Az
igazság előbb-utóbb majd napvilágra kerül.
Legyünk optimisták! Két hét múlva elfelejtik,
csupán egy újabb skandalum kell.
Egy skandalum kell, Adelita? Már megint túlzásba esett.
Mindenki tönkremegy. Az én időmben ez megszokott volt.
Amikor a franciák elmentek, a legjobb családok is folyamatosan
reszkettek, hogy vajon mit hoz a holnap.
Szenvedés volt ellátni a fiamat,
Lázarót a születésétől kezdve.
Megértem. Nehéz lehetett, hogy egy szoptatósdajka nevelte.
Mit mondott? Nem egy! Öt volt! Ötnek kellett fizetnem. El sem hinnék,
mennyi tejet meg tudott inni.
Hála istennek értük!
Ó! Hogy? Úgy értettem, hogy hála neki, most van egy életerős fia.
Tegnap Montalban grófjának fia volt, előző nap Ínigo Blázquez.
Adelita, kedvesem, a végén még rossz híre lesz.
Ebben teljességgel igaza van.
Egy csöppet sem kell aggódniuk a Mencías lányért.
Még mindig kincs van a birtokában: az idő.
Dolores de Acuna, varázslatosan fest! A Biarritzi fürdő bizonyára csodákra képes!
Dona Paquitának igaza van. Idő kell, hogy begyógyuljanak ezek a sebek, ez
minden.
Kezdik.
Gyerünk! Gyerünk, Gyerünk!
Gyerünk, gyerünk! Gyerünk! Menj, menj, menj, menj, menj!
-Nyertem! Éljen! -Ez így nem ér. A
kisasszony segített! Láttam én.
Ne nézz oda! Ne nézd!
A Monsalve fiú le sem
veszi rólad a szemét.
Elsőként kérném a hetest!
A kettes!
Olyan jóképű és mintha érdeklődne!
Nem, ő alkalmatlan.
-Esther kisasszony! -Rajta!
Montsalve fiatalúr!
Ha rajtad múlna, senki sem lenne méltó hozzá.
Talán bűn, hogy jó férjet akarok a kisasszonynak?
Természetesen nem baj az, hiszen mind erre vágyunk.
Akkor rendben.
Kilences!
Remélem, felkéri valaki táncolni!
Egy nyilvános tánc? Elég megalázó számomra, hogy megbocsáss?
Ez meg mi az ördögöt művel?
Táncol vele. Nem ezt akartad?
De nem vele!
Elriasztja az igazi lovagokat.
BESZÉLNÜNK KELL!
HAGYJA BÉKÉN!
Valakinek táncolnia kell vele, hogy ezt helyrehozza!
Menjünk? Menjünk!
Roppant érdekli önt a hölgyem. Jól látom?
-Igen, ha nincs kifogása. -Hogyne, tessék! De
kérnék egy szívességet.
Uram, megengedi, hogy kérjek valamit?
Hát persze. Miben segíthetek?
Mondja csak, ismeri Mencía kisasszonyt?
Hogyne.
Pompás, úgy akkor az… ez esetben felkérné őt táncolni?
Ön folyvást csalódást okoz.
Én?
Igen, azt gondoltam, engem keres.
Ám valami egészen mást akart. Ismét csalódást okozott nekem.
Azt hiszem, szerencsém volt.
Ő meg ki akart kezdeni velem.
Nem. Bizonyára félreértettem. Nem.
Táncolhatok a kuzinjával?
Ő nem a kuzinom.
Jól táncol, Monsalve úr!
Hogy?
Ismeri Roberto Riverát? Táncolni akar önnel.
Így próbálta kiengesztelni? Hogy táncolt vele?
Ó, egek! Úgy látom, megint rosszat tettem! Jól sejtem?
Igen, megint rosszat tett. És nem ismeri a legyezők nyelvezetét.
Olyan sok mindent nem értek. Talán adhatna néhány leckét.
Nem akartam hagyni, hogy tönkretegye a munkámat.
Azzal, hogy táncoltam vele?
Cristinának most igazi udvarló kellene. Hogy elfeledtesse Eduardót.
-Önnek ez? -Hogy mi?
A szándéka.
Udvarolni kíván? Szeretné kísérgetni?
Egyszerűen ki akartam engesztelni.
Ahogy elnézem, kudarcot vallott.
Nem kellene kihívnunk az orvost?
Nem, apám. Nem komoly.
Honnan tudod, hogy nem az? És honnan tudtad, mit adj be neki?
-Tudja, apám, én… -Orvosi dolgok.
Orvosi dolgok? Miről beszél?
Ó, hát persze, orvosok! És gyógyszerészek, apám.
Ők adták nekem ezt a gyógyszert a patikában.
Apám, önnek nincs titka? Nem szabadulunk meg együtt
a lelki terhünktől, apám?
Mi a csudát adtál a nővérednek?
Azt nem tudom. Mert nem tudom a nevét.
Hogyhogy? Ott van melletted az üvegcse.
Ígérje meg, hogy nem fog haragudni! Eduardóval mi már….
Az apja már tudja. Hogy mennyire elkeserítette Eduardo.
De ne féljen, majd elmúlik!
Uram, a kisasszonynak pihennie kell. Kérem, hagyja magára!
-Úgy vélem, igaza van. -Távozzanak!
Apám, honnan tudhatnám? Nem vagyok orvos.
Csak meséltem nekik egy kicsit.
Ti okozzátok majd a halálomat! Ti hárman!
Tán halálra akart rémíteni? Csaknem megtudta!
Önnek volt már valaha viszonya?
Holnap, amikor visszaemlékszik erre, elsüllyed a szégyentől.
Roppant diszkrét vagyok, de, bevallom, alig várom,
hogy a testem ismét úgy tüzet fogjon.
A terve, hogy másik kérőt találjunk, abszurdum.
Táncolni sem kértek fel. Láttam, hogy úgy könyörögnek nekik.
Santiago táncolt önnel.
Miután alaposan lehordtam, egyszerűen csak ki akart engesztelni.
Ez egész biztos?
Édes istenem! Nem gondolja komolyan… Hisz' mintha a bátyám lenne!
Márpedig úgy éreztem, többet akar, de tévedhetek.
Tévedett. És nekem csak Eduardo kell.
Ő volt az, aki minden nap írt nekem
anyám halála után.
Csak ő nevettetett meg.
Épp ezért írnom kell neki!
Cristina kisasszony, ez nem bölcs ötlet.
Ha tudná, hogy állapotos vagyok, ha Eduardo tudná,
talán helyesen cselekedne…
Santiago!
Már mindenütt kerestelek.
Ó, ne, ne, ne, ne,
ne! Kétlem,
hogy ebbe bölcs ötlet lenne belemennem.
Megérted?
Egyszerűen muszáj megtudnom, miért tette ezt Santiago.
Különben bele fogok őrülni.
Eljuttatnád hozzá?
Egy barátnak bármit.
Hahó!
Legyen szíves! A végén a halak is lerészegednek. Csak óvatosan! Jó,
-mulassanak a halak! -Mondja, mit is akart
nekem elmondani, Sancho?
Santiago vagyok. És meg akartam kérdezni, tudja-e, hol van most a barátja, Eduardo
-Espinoza? Nem, Santiago. -Sancho! Na, ide hallgasson! Jól figyeljen
rám! Ha most beleesek a folyóba… A grófnő biztosan ki fog zavarni.
Santiago vagyok. Eduardo Espinosa…
Merre van? Kivel van mostanság? Eduardo Espimosa. Szőke hajú…
Alhatok az istállóban.
Ez ő? Ő az? Ő lenne az, nem? A kisasszony, akit…
Nem, nem, nem, nem, ő csupán a… a barátom.
A barátom.
Álmodozzon csak, Sancho!
Úgy látom, hogy…
Már nem neheztel rám?
Láttam, mit adott át Cristina. És ez a férfi Espinosa barátja.
Hogy Cristina? Bizonyára felöntött a garatra, mert én…
-Sancho! -Ön a szakértő. Ha úgy gondolja,
-nincs értelme, nyugodtan mondjon nemet. -Santiago.
Ó! Menjünk innen! Jöjjön! Gyerünk, gyerünk, gyerünk, gyerünk!
Nem kellene kettesben látniuk két férfival a kertben.
Vagyis eggyel.
Megbocsásson, kisasszony, messzire megyünk még? Mert ez igen nehéz.
Nem tudom, hogy a fehér virág jobb-e, vagy a piros. Ó,
a sárga biztosan mesésen festene mellettem! Nem igaz?
-Elnézést, ha ez… kellemetlen! -Nézze csak!
Előnyösen vannak elrendezve a ruhám ráncai, Josefina?
Nem, nem az.
-Ó, nem? -Mesés!
Ezzel bolondot csinál a lányból.
Mert tudni szeretné, mi történt?
Az úr mást készül elvenni, csupán ennyi történt.
És miért nem mondta meg Cristinának?
Mert nem akartam fokozni a bánatát.
Néha segít a fájdalom, hogy tovább tudjunk lépni.
Ezt a véleményét nem osztom.
Akkor ez minden.
Szaporán keres helyette mást.
De Cristina most nem gondolkodik tisztán.
Mióta viseli így a szívén a kisasszony sorsát?
A barátomként szeretem.
Csakugyan?
Ahogy mondtam.
Ez nem hangzott valami meggyőzően.
Istenem! Ön kiállhatatlanabb, mint hittem! Talán önnek kellene írnia, nem nekem,
mert sokkal vadabb a fantáziája!
Most komolyan? Leállítanák ezt a zenét?
Miért mosolyog ilyen kajánul, Bianda kisasszony?
Mert élvezettel húzom csőbe, ez minden.
Ez már jobban tetszik.
Bianda kisasszony, jöjjön!
Nem, nem, ez…
Kérem szépen!
Ez családi fotó lenne.
Nagyon kérem! Legyen szíves!
Bianda kisasszony! A gardedám tán nem jó barát? Vagy nem?
-Nem, még csak most indulok. -Ne feledjék, villanás után ne
mozduljanak! Ne is pislogjanak!
Maradjanak így!
A puskapor füstje alattomos tud lenni.
Üdvözölni sem akarsz, Elena?
-Nem kellene most ott lenned… -Baionában? Igen, tudom.
Bianda kisasszony, már mindenütt kerestem! Jól érzi magát?
Engedje meg, hogy bemutatkozzak! Gabriel de Bayona Silva. Baiona márkija.
Cristina Mencía. Remélem,
nem zavartam meg önöket
a kisasszony-kísérőmmel!
A márki régi barátom, aki most érkezett a városba.
Sokáig marad nálunk?
Ameddig szükséges.
Menjünk! Az édesapja már vár ránk.
Milyen jóképű férfi! Ez a márki. Honnan ismerik egymást?
Egy időben Baionában dolgoztam.
Santiago! Azt hittem, már elmentél!
Nem is kérdeztem, hogy találkoztál-e itt a barátjával.
Az ő… igen, láttam.
És most Torres úr be fog árulni a levél kapcsán.
Csakhogy kifogásolta a papírt. Rávettem volna, hogy olvassa el, de hiába.
Ismeri ezeket a monarchistákat.
Ez az ember folyton bámulatba ejt!
Igen, hogyne, megértem.
Megtennék bármit, hogy ne légy szomorú.
Köszönöm!
Cristina!
Indulhatunk?
Háromszor! Háromszor taposott le keringő közben!
Monsalve fiatalúr kétballábas ökör!
Sajnálom, hogy ilyen gyötrelmesnek találta.
Ám jó célból volt. Cristina barátnőjének segítettünk.
Igen és ezt teljes szívemből köszönöm! Szegény Cristina!
Min kell keresztül mennie! Gondolja,
hogy hőgutát kapott?
Inkább a gyász okozhatta.
Adja a hálóingemet!
Ajaj!
Szeretett már olyat, akit nem lett volna szabad?
Úgy gondolom, egyszer mindenki életében előfordul, nem?
Igaz.
Ajaj!
Te érted a dolgodat, doktornő!
Cristina, meglehet, hogy civódunk, de ha szükséged van rám, itt vagyok.
Hát persze. Miért mondod ezt?
Hát csak úgy. És most pihenj!
Bevallhatatlan titkok.
Van, amelyik az összetört szíveket óvja.
Mások meg a sorok között rejtőznek
Ám nem ismerek olyat, aki felfedné a legféltettebb titkait.
Ifjú korának dacára Martina Prados gyötrelmeitől a legbátrabb férfi is
megingott volna. És bár a szomorúság ott tükröződött
szemében, az még oly szép volt, melyhez hasonlót még nem látott.
Ezért szerette őt annyira. Ezért is szerette mindig.
Ezért is szerette őt annyira. Ezért is szerette mindig.
Bianda kisasszony!
Igen?
Elgondolkodtam és igaza van. Mielőbb tovább kellene lépnem.
Megvan az új kérő, akit kerestünk.
Torres úr lenne? De őt nem tekinti a fivérének?
Éveken át nem akartam észrevenni, de ő megtenne értem mindent.
Mindig szeretett minket és sosem bántana.
Bianda kisasszony, azt hittem, megbízhatok önben, ám hazudott.
Nem pusztán védelmezte leányaimat, cinkosként őrizte titkaikat is.
Dacoltam a kézikönyvünk második fejezetével.
Így most aztán jó nagy pácban vagyok.
Miért hazudott nekem, Bianda kisasszony?
Könnyebb lenne, ha tudnám, melyik hazugságra céloz.
Vajon Saráéra? Vagy Cristináéra?
Ó, az enyémre?