Юній панночці слід навчитися багатьох речей.
Наприклад, спілкуватися, не промовивши ні слова.
«Кохаю тебе».
«Іди геть».
«Ненавиджу».
Сестри Менсія мають до цього хист, але я значно краща.
Я знаю всі жести.
Окрім цього.
Які шанси, що вона зачне після одного разу?
Репродуктивну фізіологію жінки за все життя
можна порівняти з хвилею, що підіймається з точки безпліддя
до свого піку, щоб потім знову впасти…
Перефразовуючи пана Дункана:
якщо ти молода і не використовуєш захист, бо його ще не винайшли,
шанси високі.
І ось так 15 хвилин задоволення
перетворюються на пожиттєву помилку з янгольським личком.
І що тоді?
Так, я знаю.
…усі мої гріхи…
Якщо Бог існує, у нього є важливіші справи.
Ми не виправимо цю трагедію молитвою.
Лялька, вогонь!
А панночка добре стріляє.
Маю надію, вона не планує вчинити злочин.
Я тренуюся роками. Допомагає випустити пару.
Припускаю, ляльки — це щось нове.
Якщо ви не хочете дитини, я допоможу.
Що? Ні. Як ви могли таке подумати?
Лялька, вогонь!
Так, авжеж.
Але річ не в цьому.
Просто вони мені не потрібні.
Якщо ти закінчила трощити своє дитинство, я тебе заміню.
-Ні. -Ні.
Мені колись дадуть розважитися?
Я завжди хотіла бути матір'ю.
Але в належному порядку.
Спершу залицяльник, потім весілля, а вже потім — дитина.
Лялька, вогонь!
На жаль, порядок ви не зміните.
Але ми можемо запобігти випадковій смерті.
Мені подобається моє життя. Я не хочу втратити батька чи сестер.
Уявляєте, який це жах?
Маю певне уявлення.
-Я мушу поговорити з Едуардо. -Він сказав, що їде в Париж.
Едуардо мене кохає! Я впевнена.
Панночко, це нерозумно.
Повірте мені.
Бо я вже пробувала.
Вітаю. Я хочу поговорити з пані Еспінозою.
Ходімо із мною.
Розмова не вдалася.
Тобто заручений?
І скоро весілля.
Тож скажіть тій задрипанці, щоб дала спокій моєму синові.
Вона не зіпсує його заручини.
Згодна, Едуардо — негідник.
Та Крістіні не варто знати деталі.
Так ми уникнемо трагедій.
Панночко, ви добра людина.
Але люди роблять помилки, і Едуардо вас не вартий.
Ідіть. Я поговорю з батьком і скажу…
Не хвилюйтесь.
У мене є план.
НАСТАНОВИ ДЛЯ ПАНЯНОК
УРОК 2: НЕ БРЕШИ
Так сказано в писанні:
з-поміж усіх гріхів
цей найганебніший.
Послання до коринтян, глава шоста.
«Тікайте! Тікайте від розпусти!»
Хіть нас засліплює!
Вона затьмарює наш розум!
Робить нас нечестивими.
Бідна дівчинка. Як вона страждає.
Це її хрест.
Порівняно з ним, Юда святий.
Усе так погано?
Не люблю обмовляти інших.
Та я можу тобі довіритися?
Звісно.
-Борги. -Борги?
Борги.
Так, борги.
Хотів освідчитися, а виявився банкрутом.
Звісно, заручник азартних ігор і пияцтва.
До того ж, вона не перша, з ким він це спробував.
Він небезпечний.
Ця дівчина ще не знає, як їй пощастило з Еленою.
Авжеж. Благословення згори.
Ніколи б не подумала так про Едуардо.
Господи. Не уявляю, що переживає бідолашна Крістіна.
Може, влаштуємо свято до мого дня народження?
Крістіна швидко забуде цю прикрість.
Чудова ідея.
«Найкращий подарунок у цей особливий день — ваше товариство.
Святкування відбудеться в садах родини Сапіко.
Приходьте відсвяткувати з нами. Адже 19 не щодня виповнюється.
Підпис — Естер Сапіко».
День народження?
Я не піду. Я не в силі бачити всіх цих людей.
Я службу ледь витримала.
-Треба сповідатися отцю Ґреґоріо. -Ні.
Ви молилися.
Ви покаялася. Я засвідчила. Це має залишитися між вами і Богом.
Не можу. Особливо після всіх тих жахливих слів про Едуардо.
Ви б воліли, щоб люди самі зробили висновки?
Ні.
Не можу повірити, як мені не поталанило.
Це було лише раз.
Один раз.
І ось що я отримую.
Розповісти вам свою теорію про фертильність і ймовірність…
Пане Дункане, ви не бачите, що ви невчасно?
Зараз не час сумувати. Ви повинні піти на свято.
Ви повинні усміхатися.
-Забути про неприємності. -Ходімо.
У нас для тебе сюрприз.
Паскуалю, куди ви поспішаєте?
-Пустіть, Маріє-Антоніє. Я запізнюся. -Хвилинку.
Ні!
Якого дідька?
Ви одружуєтеся.
Ні, я не в такому відчаї.
То куди ж ви йдете?
Стрибну в канал.
-Годі з мене цієї трагікомедії! -Ні.
Чому? Тобі подобаються наші вистави.
-Ми хотіли тебе розважити. -Треба було залишитися на освідчення!
-Я мав працювати. -Відмовки!
Чесно.
Я думала, письменники чутливі. Але ж ні.
Ти егоїст, як і всі чоловіки.
Я принесу рушницю.
Тепер вона злиться на мене. Що я зробив, панно Б'яндо?
Ви не розумієте?
Роль Паскуаля — це вже занадто.
Та й актор ви нікудишній.
Годі вже сипати мені сіль на рану.
Ви розумієте, що для панночки означає шлюб?
Усе її життя крутиться довкола шлюбу.
Вона не знайде доброго чоловіка, якщо не навчиться манер.
Якщо вона не побожна і не самовіддана.
Або нехтує своєю зовнішністю.
-Едуардо не добрий чоловік. -Згодна.
Та краще вже будь-який чоловік, ніж ніякого.
На жаль.
Не хвилюйтеся. Люди схильні зганяти злість
на тих, кого люблять найбільше.
Тож…
Крістіна, певно, ненавидить усіх чоловіків. І недарма.
Якщо ти носиш костюм чи капелюх-казанок, ти не в пошані.
Але це пройде.
То ось у чому сила компаньйонок.
Ви знавці людських почуттів.
Так кажуть і про письменників.
Ні.
Ми лише намагаємося.
Упевнена, ви все виправите, пане Торресе.
Панночко, усе добре?
Ні, але я втомилася страждати.
Треба збиратися. Естер засмутиться, якщо я не прийду.
Чудова думка.
І скажіть моїм сестрам, щоб приєдналися.
Авжеж. З ними вам буде легше.
А де Сара? Я не бачила її весь ранок.
САНЧЕС, МОСАКУЛА, КАЛЬЄХО, АРҐУМОСА
Панове, у вас є година.
Починайте.
Ви щойно повернулися?
Доньє Анґустіас, я виходила…
По подарунок для панни Сапіко.
Сама? Вона ходила сама?
Доньє Анґустіас, ми ходили вдвох. Разом.
Чому ж приїхали окремо?
Бо панночка захотіла провідати Трафальґара.
Ви ж знаєте, доньє Анґустіас, я обожнюю те лоша.
Я б залюбки побалакала і відповіла на всі запитання,
але панночкам треба збиратися.
Ви марнуєте час, виконуючи не свої обов'язки.
Для цього є служниці.
Анґустіас, ви така дбайлива.
Дуже вам дякую. Але я роблю це лише тому,
що мені подобається присвячувати життя цій сім'ї, як ви завжди кажете.
А зараз перепрошую…
Кепкуйте скільки завгодно, але я знаю, що ви щось приховуєте.
Багато що. Як і ви, мабуть.
Але я часто звіряюся подругам.
Потрібна подруга — кажіть.
Подивимося, що можна зробити.
Мої книги! Я позичала їх вашій сестрі, а тепер вона їх повертає.
Не знала, що ви захоплюєтеся біологією,
анатомією і патологічною фізіологією.
Гаразд. Я вчуся на лікаря.
Зрозуміло. Як давно ти цим займаєшся?
Пів року, вечорами, з доктором Аґіларом.
Сьогодні був вступний іспит.
Ви знали? Чому ж ви мовчали?
Вибачте, але, гадаю, ми повинні вміти берегти таємниці.
Як на мене, це необхідно.
Що ви там робите? Вилазьте, інакше забруднитеся.
Ми ж говорили про Сару
і її новоявлену пристрасть до медицини.
Отже, я єдина не знала, бо я жахлива сестра!
Тепер вона плаче. От зануда.
Я мала помітити!
І якось заслужити твою довіру.
Крістіно, годі плакати. Ти не винна.
На неї багато навалилося.
Спочатку Едуардо, а тепер це. Нічого, скоро минеться.
Як іспит?
Не знаю. Якщо й складу, залишиться одна проблемка.
Для вступу потрібен дозвіл батька.
Доню, це ж свято. Навіщо ти вдягла чорне?
День народження — це маленький похорон.
Маленький похорон? Принаймні сьогодні я з нею згодна.
Якщо хочеш залишитися вдома…
Усе гаразд. Ходімо?
З днем народження.
Доне Педро, мій батько в кабінеті.
Дякую. Гарного святкування.
У мене для тебе сюрприз.
Бачиш? Є й інші діти. Тобі не буде нудно.
Ви любите страшні історії?
Зачекай. Я подаю.
Шкода, панно Крістіно. Він здавався чарівним юнаком.
Угу, чарівним змієм.
Він не заслуговує бути темою для розмов.
Як ви дізналися про його наміри, Крістіно?
Панночки, перепрошую, але Хосефіна повідомила, що панна Сапіко
підготувала для вас кореневе пиво.
Ходімо, дівчата.
Що ти замислила?
Хотіла бути чемною.
І висловила стурбованість через ту жахливу і дивну історію.
У тієї сім'ї ніколи не було фінансових проблем.
Тепер є. Нема диму без вогню.
Мабуть. Але знаєш, як кажуть, Елено?
«Правди не приховати».
Будьмо оптимістками. За два тижні ніхто й не згадає.
Потрібен лише черговий скандал.
Скандал, Аделіто?
Завжди так драматично.
У мої часи банкрутство було частиною життя.
Французи пішли
і залишили всі шановані сім'ї в скрутному становищі
на десятиліття.
Чого я тільки не натерпілася, щоб забезпечити мого сина Лазаро.
Мабуть, важко було ростити його з годувальницею.
І не однією. П'ятьма. Довелося платити п'ятьом.
Ти не повіриш, який він був голодний.
Дякувати богу за годувальниць.
Я кажу це, бо тепер ваш син — гарний молодий чоловік.
Учора це був син графа Монтальбана.
Позавчора — Іньїґо Бласкес.
Аделіто, золотце, твоє серце зведе тебе на манівці.
Ваша правда.
Не хвилюйся за дівчинку Менсію.
У неї є її найцінніший скарб — час.
Долорес де Акунья, ти неймовірна! Курорти Біаррицу…
Донья Пакіта має рацію.
Їй потрібен час, щоб зцілитися. І все.
Час.
Не дивися. Син Монсальвів не може відірвати від тебе погляду.
Почнемо. Сім.
Ну ж бо!
Два.
Уперед!
Він вродливий і зацікавлений.
Він її не вартий.
-Панно Естер. -Ану!
Пане Монсальве.
Тебе послухати — її ніхто не вартий.
Погано, що я хочу, щоб вона вдало вийшла заміж?
Авжеж, ні. Ми всі цього хочемо.
Гаразд.
Дев'ять.
Маю надію, її запросять на танець.
Танець на людях.
Достатньо ганьби, щоб заслужити твоє прощення?
-Що він робить? -Танцює з нею.
-Ти ж сама хотіла. -Не з ним.
Він відлякає всіх залицяльників.
НАМ ТРЕБА ПОГОВОРИТИ.
ЦЕ КИТАЙСЬКОЮ?
ГЕТЬ ВІД НЕЇ!
ЩО?
Хтось має запросити її на танець і все виправити.
Ну що? Ходімо.
Схоже, вас цікавить моя панночка.
-Так, якщо дозволите. -Так, але спершу зробіть мені послугу.
Пане, можна попросити вас про послугу?
Авжеж. Що забажаєте.
-Ви знаєте панну Менсію? -Так.
Гаразд.
А можете запросити її на танець?
-Ви мене розчаровуєте. -Я?
Так. Ви змусили мене думати, що шукали мене,
бо хотіли чогось іншого.
Аделіто, яка прикрість.
Гадаю, мені вдалося.
Схоже, до мене щойно залицялися.
Ні, я, мабуть, неправильно зрозуміла.
Можна запросити вашу кузину?
Вона мені не кузина.
-Ви чудово танцюєте, пане Монсальве. -Га?
Ви знаєте Роберто Ріверу? Він хоче з вами танцювати.
Ось як ви намагаєтеся загладити провину? Танцюючи з нею?
Я знову зробив щось не те?
Так. І бачу, ви ще й мови віяла не розумієте.
Я багато що не розумію.
Може, дасте мені кілька уроків?
Я намагалася вас зупинити, поки ви все не зіпсували.
Танцюючи з нею?
Їй потрібні кавалери з намірами, які допоможуть забути Едуардо.
-У вас є? -Що?
Наміри.
Ви залицятиметеся до неї? Будете її кавалером?
Я лише хотів загладити провину.
Очевидно, невдало.
-Може, викликати лікаря? -Ні, тату. З нею все добре.
Звідки ти знаєш? Звідки ти знала, що їй дати?
-Тату, я просто… -Лікарі знають.
«Лікарі знають»? Що вона таке каже?
Авжеж. Лікарі знають.
І аптекарі.
Мені дали ці ліки в аптеці.
Батьку, у вас є таємниці?
Може, позбудемося тягаря разом і будемо вільні?
Що ти даєш сестрі?
Я не знаю. Не знаю, як це називається.
Але пляшечка в тебе.
Пообіцяйте, що не сердитиметеся. Ми з Едуардо…
Ваш батько вже знає.
Він знає, якого болю завдав вам Едуардо.
Не переймайтеся. Скоро минеться.
Пане, їй треба відпочити. Краще залишмо її.
-Гадаю, ваша правда. -Виходьте.
Батьку, звідки мені знати? Я не лікар.
Я лише розповіла їм історію.
Ви мене до гробу доведете. Ви втрьох.
Ви хотіли мене до смерті налякати? Нас мало не викрили.
Ви колись це робили? У вас були стосунки?
Коли згадаєте про це завтра, то помрете від сорому.
Я досить стримана, але, якщо чесно,
хочеться знову відчути жар, що пронизує тіло.
Шукати іншого залицяльника безглуздо.
Ніхто не хотів зі мною танцювати. Вам довелося просити.
Сантьяґо хотів.
Бо я його висварила, і він прагнув загладити провину.
Ви в цьому впевнені?
Господи, ви думаєте, він…
Він мені як брат.
Ні, у мене було відчуття, що…
Мабуть, здалося.
Так. Хіба ви не бачите, що мене цікавить лише Едуардо?
Ви знали, що він щодня писав мені листи
після смерті матері?
Тільки він міг змусити мене усміхнутися.
Я мушу йому написати.
Гадаю, це погана ідея.
Якби він знав, що я при надії…
Якби Едуардо знав, може, він би вчинив правильно.
Сантьяґо.
Я всюди тебе шукала.
Не думаю, що мені варто втручатися.
Розумієш?
Я мушу знати, чому Едуардо так вчинив.
Інакше я зійду з розуму.
Передаси йому це?
Що завгодно для подруги.
Агов! Вибачте!
Ви так рибу споїте. Гаразд.
-Хай рибі піде на користь. -Чого ти хочеш, Санчо?
Я Сантьяґо. Я питав, чи ви знаєте, де ваш друг Едуардо.
-Санчо, слухай уважно. -Еспіноза. Ні, я Сантьяґо.
-Слухай уважно. -Я Сантьяґо.
Едуардо Еспіноза.
Якщо я впаду в річку, клянуся, графиня мене вижене.
-Де він? -І я спатиму в стайні.
Де зараз Едуардо Еспіноза? Він білявий…
Це вона.
Це вона… Так? Ця панночка…
Ні, вона…
Вона моя подруга.
Моя подруга.
Яка впевненість, Санчо.
А він…
Уже не сердитеся на мене?
Я бачила, що вам дала Крістіна.
І той чоловік — давній друг Едуардо Еспінози.
Крістіна…
Мабуть, ви забагато випили, бо…
Санчо…
Я Сантьяґо.
Якщо ні, то так і скажіть.
Ходімо. Обережно.
Ви ж не хочете, щоб вас побачили в саду з двома чоловіками?
З одним чоловіком.
Панночко, обов'язково йти так далеко? Це важко.
Не можу вирішити, які квіти кращі: білі чи червоні.
І жовті дивовижні.
Пробачте за… цю незручність.
Правда, Хосефіно?
Нічого.
Справді?
Доставите листа — виставите її на посміх.
Бо вона хоче знати правду?
Він одружується з іншою жінкою. Ось вам правда.
Чому ви не сказали Крістіні?
Не хотіла завдавати їй болю.
Іноді потрібно відчути біль, щоб рухатися далі.
Із цим я не згодна.
Отже, домовмося.
Швидко знайдіть для неї заміну.
Вона вразлива, тому нерозсудлива.
Відколи ви так дбаєте про панну Крістіну?
Я завжди дбав. Вона моя подруга.
І все?
Авжеж.
Ви не надто переконливий.
А ви зухваліша, ніж я думав.
Вам би варто писати книги замість мене. У вас більше фантазії.
Серйозно? Може, зупиниш музику?
Чому ви так усміхаєтеся, панно Б'яндо?
Бо мені подобається його дратувати.
І все.
Значно краще.
Панно Б'яндо, ходіть до нас.
Ні, це…
-Прошу. -Це сімейна світлина.
Я наполягаю. Будь ласка.
Панно Б'яндо, хіба ж компаньйонка не подруга?
Не рухайтеся після спалаху. Навіть не моргайте.
Не ворушіться.
Пороховий дим може бути оманливим.
Не привітаєшся, Елено?
Ґабріелю, а ти не мав бути…
У Байоні? Так, я знаю.
Панно Б'яндо, я вас шукала. Усе гаразд?
Дозвольте представитися. Ґабріель де Байона Сільва.
Маркіз Байонський.
Крістіна Менсія.
Сподіваюся, я не завадила розмові з моєю компаньйонкою.
Маркіз — мій давній друг, який проведе кілька днів у місті.
Ви надовго тут?
Скільки знадобиться.
Ходімо. Не варто змушувати батька чекати.
Маркіз — вродливий чоловік.
Як ви познайомилися?
Я деякий час працювала в Байоні.
Сантьяґо! Я думала, ти пішов.
Ні, саме збирався.
Забула спитати: ти бачив його друга на святі?
Його… Так, бачив.
Тепер пан Торрес видасть мене через той лист.
Йому не сподобалася стаття.
Я намагався змусити його прочитати, не вийшло.
Монархісти старомодні.
Цей чоловік постійно мене дивує.
Так, звичайно. Я розумію.
Я б радо допоміг.
Дякую.
Крістіно.
Ходімо?
Він наступив мені на ногу тричі за один вальс.
Пан Монсальве дуже незграбний.
Шкода, що вам довелося через це пройти. У нас були добрі наміри.
-Ми допомагали вашій подрузі Крістіні. -Я вдячна.
Бідолашна Крістіна, стільки пережила.
Думаєте, це був тепловий удар?
Гадаю, це все через горе.
Дайте мені нічну сорочку.
Ви колись кохали того, хто не кохав вас?
Мабуть, ми всі переживаємо це в якусь мить життя.
Так.
Ти знала, що робити, лікарко.
Крістіно, хоч ми й сваримося, ти можеш на мене покластися.
Авжеж. Чому ти так кажеш?
Нічого.
Відпочивай.
Таємниці.
Деякі захищають розбиті серця.
САНТЬЯҐО ТОРРЕС
А деякі сховані між рядками.
Але я не знаю нікого, хто хоче, щоб їхні таємниці були розкриті.
«Попри молодість, Мартіна Прадос пережила трагедії,
від яких здригнулися б найхоробріші.
І хоча смуток оселився в її очах,
це були найкрасивіші очі, що я колись бачив».
«Тому я її кохав. Тому я завжди її кохатиму».
-Панно Б'яндо. -Так?
Я гадаю, ваша правда.
Треба жити далі. У мене є кандидат, якого ми шукали.
Пан Торрес? Хіба ви не казали, що він вам як брат?
Я не хотіла помічати, але Сантьяґо готовий на все заради мене.
Він завжди поруч.
Він ніколи мене не скривдить.
Панно Б'яндо,
я думав, що можу вам довіряти, а ви мені збрехали.
Замість того, щоб оберігати моїх дочок,
ви стали їхньою спільницею.
Ось що буває, коли ігноруєш другий урок посібника.
Я в халепі.
Чому ви збрехали, панно Б'яндо?
Було б легше, якби я знала, про яку брехню йдеться.
Сари, Крістіни…
чи мою.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин