Ifjú hölgynek lenni nem leányálom.
Megkínzott test,
és lélek.
Bocsásson meg!
És nem mi irányítjuk a sorsunkat.
És ettől leszünk végtelenül boldogtalanok.
Tejada hercege, ő a jegyese.
Antonio Bianda, szívből örvendek!
Ám a legszörnyűbb helyzetben is jöhet valami, ami megváltoztat mindent.
És akkor választanod kell, hogy boldogtalan leszel,
vagy élsz.
Mert ekkor az előtted álló élet elviselhetetlenné válik.
És kénytelen vagy fellázadni.
Bár minden lázadás oly nemes lenne, mint Saráé! A legtöbb igencsak banális.
Fittyet hányunk a tanácsokra és szabályokra.
Főleg a gardedámunk részéről. Akkor is,
ha nem vagy tisztában a tetteid
következményeivel.
DOLORES AMERIKÁBA MENEKÜLT
KÉT FÉRJE VOLT, HÉT GYERMEKE ÉS HÁROM SZERETŐJE
JACINTA MEGTÉBOLYODOTT
AZ ESETÉT TANULMÁNYOZTÁK AZ ELSŐ PSZICHOLÓGIAI INTÉZETBEN, LIPCSÉBEN
ADA APÁCÁNAK ÁLLT
MOSTANRA KARAMELLIZÁLT MANDULA SZAKÉRTŐ LETT
Már tudhatják, hogy azért vagyok a legkiválóbb kísérő, mert szakértő módon
szabadultam meg tőlük. Ám az igazságra végül mindig fény derül. És választanunk
-kell. Lázadunk, vagy behódolunk? -Kérem, ne csináljon
ostobaságot! A férje bizonyosan
megbocsájt!
És sajnos az egész életem azon a döntésen múlik.
Most már értik, miért kellett hazudnom?
IFJÚ HÖLGYEK KÉZIKÖNYVE
3. LECKE: A MÚLT ELMÚLT
Miért hazudott nekem, Bianda kisasszony?
Itt a pillanat, amikor az életem pokollá válik. Nézzék!
ELENA A VÁROS LEGROSSZABB GARDEDÁMJA LETT
SOHA TÖBBÉ NEM KAPOTT MUNKÁT
ANGUSTIAS PEZSGŐT BONTOTT
Mióta tudta ezt a leányomról?
A leánya? Nem állítom,
hogy örülök,
de a gyermekének könnyebben megbocsájt, ugye?
Nem tudom, mire céloz, uram.
A leányai mellé olyan kell, aki jól gondjukat viseli.
És én azt teszem, mióta csak idejöttem.
Elegem van ebből!
Azt állítja, nem tudta,
hogy Sara titokban találkozgat
egy férfival?
Apám, ő kizárólag tanít.
Tudta, vagy sem, Bianda kisasszony?
-Én könyörögtem, hogy ne áruljon be! -Kisasszony!
Bocsásson meg, Don Pedro! Hazudtam, felelős vagyok.
Én is tudtam róla.
Én is.
És egyikőtök sem gondolt rá, hogy ez árthat a családunk jó hírének?
Mi lett volna, ha meglátnak?
Senki sem látott.
Az nem mentség erre! Ugyanúgy botrányos!
Apám, ha kell, elhagyom a házat. Melyik kevésbé rémes? Hogy a leánya egyetemre
-jár, vagy hogy elszökött? -Ne merészelj fenyegetni!
Nem értem, miért bűn, hogy tanulni szeretnék! Dona Angustias,
a leckéi hasznosak voltak, mert sikerrel tettem le a felvételit.
Csakugyan?
Gratulálok!
Örömmel hallom, kisasszony!
Ha megkérhetném, ne bátorítsa!
Don Pedro!
Ha megengedi, uram…
ön ugyanúgy hibáztatható.
És a felesége is.
Hogy merészeli ezt?
Azt gondolja, hogy a leánya tudásszomja pusztán
véletlen? Nézzen körbe!
Mindenütt könyvek, műtárgyak.
Másutt csak feszületek
vannak és szőnyegek.
Három eszes leány, kíváncsiak az életre. Nem csupán három teázgató dísztárgy.
És erre igazán büszkének kellene lennie!
Apám! Három év múlva lediplomázok és a legengedelmesebb leány leszek.
Erre a szavamat adom.
Aláírná az engedélyt?
Menjen! Váltsa valóra az álmát!
Sok sikert!
A testvérem ügyes lesz majd, ugye?
Ez csak természetes.
Nagy szerencséje, hogy az apja megenyhült.
Még sosem láttam ilyen fékezhetetlen szenvedélyt.
A húga intelligens leány, és eszes. Megállíthatatlan.
Igazi úttörőnek született.
Ne ide üljön!
Jól akarom hallani az előadást.
Ma mi lesz? Kötni tanulunk?
Hihetetlen! Itt van a márki úr!
Szép jó reggelt, kisasszonyok! Micsoda örvendetes véletlen!
Valóban az.
Nem, nem az. Egy hete minden nap összefutottunk vele.
Utálatos képe van!
Udvarolni akar nekem, de jelen körülmények között
jobb lenne olyan lovag, akiben bízom. Amilyen S úr.
Milyen S úr? Ki az az S úr?
Gabriel!
Mi az ördögért jöttél ide?
A kisasszonykád erre vágyik. A társaságom lemoshatja róla a szégyent.
Ez szükségtelen. Már van újabb udvarlója.
És? Amit nem kaphatunk meg, arra vágyunk. Segíthet egy kis féltékenység.
Gabriel, ne játszadozz velem!
Ki játszadozik?
Higgyem el, hogy pusztán véletlen találkozás volt?
Hadd segítsek egy kicsit! És nem árullak be.
Elena, eldöntheted. Vagy neki udvarolok, vagy pedig neked.
Igaz, hogy egy márki legyeskedik a kisasszony körül?
Meglepi, hogy értem a dolgomat?
Bölcsebb, mint titkolózni a munkaadónk előtt.
Alicia árulkodott Saráról. Szabadulni akarnak tőlem, de nem fog
menni!
-Engem nem ijeszt meg. -Nem baj!
Kisasszony, lenne egy ötletem a márki kapcsán.
Kihasználhatnánk. Santiago évek óta szereti,
de biztatásra szorul. Játsszon vele! Menjen a márkival Dona Paquitához!
A szezon fő eseményeként bált rendez Amelia kuzinja tiszteletére. Mindenki ott
lesz, köztük Santiago. Ha látja, hogy jól mulatnak, féltékeny lesz, és végre
megkéri. És boldogan élnek, míg meg nem halnak. És persze én sem fogom ott végezni
-a… -Az arára és a vőlegényre!
Hát nem remek terv?
Jobb ötletem van.
Miért is várnánk? Hívjuk meg a márkit egy teadélutánra!
Pontos, uram, mint mindig.
Köszönöm, Inés. Teára hívtak.
Santiago!
Szervusz!
De jó, hogy itt vagy!
Hiányoltunk délelőtt. Ugye, Bianda kisasszony?
Úgy van!
A húga azt mondta, megöli,
ha kihagyja ezt az - idézem - spanyol nők számára történelmi pillanatot.
És megérdemeltem, mert munka megbeszélésen voltam
A hírlapnál?
Igen, a hírlapnál.
-Valami izgalmasról volt szó? -Úgy van.
Mióta érdekel téged az újság?
Veled kapcsolatban engem minden érdekel.
Egy színházi impresszárió azt…
Felkért egy operett librettóra.
Imádom az operetteket!
Nemet mondtam.
Ó!
Ez a műfaj szerintem banális.
Mit mondott, Bianda kisasszony? Nem értettem.
Nem, nem, nem! Vegye úgy, hogy itt sem vagyok!
Lehetetlen, ha ilyen hangokat ad ki egyfolytában.
Mi a gond?
Azt mondta, az operett banális. Ez arrogáns vélemény.
Arrogáns? Az ön szájából ez bók.
Ám, ha operára kérnék fel, abba beleegyezne?
Átlagembereknek írni alantas munka?
Nem, nem, nem, nem, nem, csupán…
Kétlem, hogy illene hozzám ez a népszerű műfaj,
hisz író vagyok.
Bianda kisasszony úgy értette, hogy egyéb lehetőségekre
is nyitott lehetnél.
Így van. Meglehet,
jobban élvezi majd a változatosságot,
mint gondolná.
Megérkezett Baione márkija.
Kisasszony!
Elbűvölő, mint mindig.
Nem, ezt nem én találtam ki. Afrikában minden egészen más.
És hogy lett a szakértője?
Mindig is lenyűgözött az emberi viselkedés.
Tanulmányoznunk kell idegen kultúrákat, hátha mi vagyunk azok,
akik tévúton járunk.
Mily alázatos! Tehát lemondott a címéről
az antropológiáért?
Miért tenném? A pénz és tudás nem zárja ki egymást.
Jól mondom?
-Santiago! -Tessék?
Apám ugye megfordult Guineában?
Csakhogy Guinea egyáltalán nem olyan, mint a primitív közösségek. Teszem azt,
van falu, ahol a nők maguk választhatnak férjet.
A tekintetükkel.
A tekintetükkel?
Mert a szemünk sosem hazudik.
Látom, hogy elemedben vagy. Nincs tisztességes ember, aki ezt élvezné.
Déli vidékekre járok. Az a szenvedélyem. Cádiz.
Az ám a káprázatos hely.
A fény, a zene, a táncoló emberek, és a Santa Marta kastély!
Santa Catalina.
Ne mondja, hogy ismeri a várost!
Éltem ott egy kis ideig. Dolgoztam.
Bizonyára remekül érezte magát, kisasszony.
Egyáltalán nem. Nem volt emlékezetes.
Elnézést a zavarásért! Táviratot kapott az ifjú hölgy
Dona Paquitától. És félek, nem jó híreket közölt.
Dona Paquita kuzinja, Dona Amelia ma elhunyt.
Egy családi barát, felteszem.
Amelia? Nem, nem mondhatnám.
Egy barát férjének a kuzinjának a felesége. Bajorországban
élt és alig láttuk. De nagyon kedves hölgy volt.
Nyugodjék békében!
Ez remekül ment.
Megismételjük?
Miért ilyen bosszús, Bianda kisasszony?
Kivételesen nem szeretnék megszabadulni a gardedámtól.
Torres úr!
Jó napot!
Legyen szép napja, uram!
Viszont kívánom.
Bianda kisasszony! Márki úr!
Ma este tíz órakor.
Nem leszek ott.
Úgy kénytelen leszek újabb találkozót kérni tőle.
Ma este tízkor, de ez lesz az utolsó.
Gyía!
A ZAPICO CSALÁD
Ez a ruha most súlyosabbnak tűnik.
Nem változott a súlya. Csak elfelejtetted, mert olyan régen hordtad.
Önnek sem kellene folyton abban járnia.
Majd elmondom Dona Paquitának, hogy osztozunk vele a gyászán,
de egy év után már nem kell bánkódni.
A gyász a szívünkben él, kisasszony.
A ruha, amit viselünk, nem jelent semmit.
Számomra fontos.
De legalább kivételesen nem fogok érte fejmosást kapni.
Lányom, már nagyon vártunk rád.
Milyen volt az első napod?
Csodálatos, apám! Épp, ahogy elképzeltem.
Ühüm.
Apám, miért gyászolnak? Meghalt valaki?
Táncolni vágytam, pezsgőt kortyolni és elfelejteni
ezt a napot.
Elnézést! Legyenek szívesek! Pardon! Köszönöm!
Kérem szépen, engedjenek át! Utat kérek, hölgyek, urak! Megérkezett az ostyasütő!
Utat kérek, és hamarosan falatozhatnak! Engedjenek át, kérem! Pardon!
Attól tartok, ezt a ma estét nehéz lesz elfelejteni.
Amúgy biztos, hogy Dona Amelia meghalt?
-Nagyon kérlek! -Eretnekek! Eretnekek! Eretnekek!
Lázaro, fiam, győzd meg ezt a makacs embert!
-Igyekszem, anyám. Ha megbocsátanak! -Ez pusztán egy kis emlékünnepség.
Fogadja együttérzésünket, Dona Paquita.
Micsoda tragédia, nem igaz? Már rég rakoncátlankodott a szíve.
Ez Don Gregorio volt?
Igen, a papom. Amikor meglátta, hogy partit adunk, felháborodott.
De legalább feladta az utolsó kenetet.
Meg kell hagyni, valóban nem egy hagyományos virrasztás.
Mi mást tehetnék? Úgy érzem, ez azt az illúziót kelti,
mintha az érkezését ünnepelnénk.
Igazán figyelmes gondolat!
Igen.
Don Gregorio úgy futott, mintha kergetnék. Nem beszéltem vele.
Nincs semmi baj, fiam. Annyi támogatást adok a templomnak,
hogy nincs bűn, ami alól ne oldozna fel.
Most rajta! Gondoljunk mindnyájan kuzinom
lelki üdvére! És mulassunk!
Most mi lenne az illendő?
Imádkozzunk érte?
Vagy táncoljunk?
Mondd, Paquita szívem, ez az a leány, akiről hallottam?
-Igen, kedvesem, őróla beszéltek. -Csakugyan? Felháborító!
Mit képzelhet magáról!
Kit bámulnak úgy?
Nem tudom. Kivételesen szerintem nem engem.
Sem engem.
Azt ugye nem gondoltad, hogy az egyetemi kalandjaid
észrevétlenek maradnak?
Nem, apám, természetesen.
Itt semmi sem marad észrevétlen, még akkor sem,
ha van egy halott a teremben.
Láttátok, hogy milyen divatos ruhát adtak rá?
És nem is néz ki szörnyen.
Különösen annak dacára, hogy meggyilkolták.
Azt hallottam, hogy szívroham volt.
Ezt beszélik, valóban, de félek, Dona Paquita keze benne volt.
Ameliára! Ameliára!
Úgy gondolom, az afrikai földi kürtnél nincs is
bámulatra méltóbb növény. Képzeld, kedvesem,
egyáltalán nincs gyökere. Csupán indái,
melyek hosszúra nőve körbe fonják a környező növényeket.
Lenne kedved egy nap elmenni a botanikai múzeumba, hogy metszeteket
nézegessünk róla, kuzin? Gyilkos virágnak nevezik,
így van, mert kiszívja belőlük az életet.
Halálra untatta szegényt. És egy nap én is belehalok,
hogy ennyit kell hallgatnom.
Kérlek! Szörnyen undok vagy, Adela!
A lelkem mélyén sajnálom őt.
Hát persze. Csak te voltál neki és a kuzinja.
És természetesen a fia.
Még van bőr a képén! Csak azért van itt, mert partit adnak. Amúgy nem jön.
Te mindenkiben rosszat látsz.
Téged teljesen megbűvölt.
Ühüm. Csupán egyet akar tőled, Adela.
Gondolod?
Ne örülj! Azért mondtam, nehogy elveszítsd a fejed!
Mindenki tudja, milyen Lázaro fiatalúr. Úgyhogy vigyázz magadra!
-Csak egy kortyot. -Beérném vele.
Hogy ment, doktornő?
Nem volt olyan jó mulatság, mint ez itt. Áruló.
Bocsáss meg!
Ilyen rémes?
Olyan régóta álmodoztam erről a napról, ám semmi sem volt olyan…
Látlak ám. Meg akarod rontani a testvéremet?
Kétlem, hogy abban rám szorulna.
Nem is, pláne ma nem.
Ezt most inkább elviszem.
Megérkezett. Meglátjuk, beválik-e a tervem.
Egy kissé meghökkentem a délutáni meglepetésvendégen.
A márki roppant izgalmas férfi. Kulturált és művelt.
Azt mondod, hogy Bianda kisasszony mutatta be?
Érdekes a márki, nem igaz? Ám, ha kedveled őt, nincs mit mondanom.
Talán rosszul látok, vagy Cristina kacérkodik Santiagóval?
Alicia, miért nem törődsz a magad dolgával?
Ma csaknem kirúgattál a Mencía házból.
És nem nyugszom, míg nem sikerül.
Legyen!
Te akartad.
Alba kisasszony, hogy érzi magát? Bizonyára le van sújtva.
Igen, sajnálom, hogy Amelia asszony elment,
csakhogy nem is ismertem. Ön igen?
Ó, nem, nem erre céloztam. Nem tájékoztatták?
Nem az én tisztem lenne elmondani, hanem a lovagjának.
Nincs mit mondani a kisasszony lovagjáról.
Netán tud valamit?
Ma délután letartóztatták a fogadóban. Felöntött a garatra és megvadult.
De nyugodjon meg! A gardedámja legközelebb óvatosabban
választ. Jól mondom?
Már bocsánatot kértem, de nem tudtuk, hogy Don Javier iszákos.
Fegyelmet követelek! A hanyagsága okán csalódtam önben. Ha Bianda kisasszony
lenne a gardedámom, biztosan…
Azt gondolja, ő elviselné? Hogy eltűrné az elkényeztetett, gyerekes szeszélyeit?
Hogy merészel sértegetni?
Ha sértegetném, azt mondanám, hogy gőgös, arrogáns, ostoba…
Kellemes virrasztás, nemde?
Kedvelem Esthert. Csaknem annyira, mint ön. Talán épp ezért gondolom,
hogy jót tenne neki egy kis friss levegő.
Friss levegő?
És legalább megvigasztalnám.
-Ha nem elég, kaphat többet. -Nem szégyelli magát? Soha
többé meg ne lássam a közelében!
-Ezt nem értem. Más gardedámok elfogadják… -Talán bolondnak néz? Azonnal hordja el
magát! És legyen hálás, amiért nem szólok Zapico úrnak! Tűnés!
Távozik. Mit mondott?
Don Pedro, válthatnánk néhány szót négyszemközt?
Bármi is a mondandója, itt is elmondhatja.
Egy személyes ügyben mielőbb el kellene járnom, így szeretném megkérdezni,
hogy távozhatok-e.
Ön egyszerűen elképesztő! Az állása forog kockán és még szívességet kér.
Apám, én hazudtam önnek! Kérem, ne rá nehezteljen!
Kérlek, te csak maradj ki ebből, kisasszony!
Nem, nem maradok! És mi értelme volt, apám? Szenvedtem. Senki sem akarja, hogy
ott legyek. Teljesen igaza volt! Mindenben igaza volt!
Ez a férfiak világa. De nem árt a tapasztalat,
hogy felnyíljon a szemed.
Tévednék, vagy ez valóban sértés volt?
A saját érdekében. A hibáiból kell tanulnia.
Hatástalan a próbálkozása. Sara nem adja fel az álmát.
És tudja, miért? Mert olyan makacs, mint ön.
Van valami elintéznivalója, nemde? Menjen! Holnap találkozunk.
Távozott volna búcsú nélkül?
Mielőtt elmegy, szeretném, ha tőlem hallaná,
hogy végül mégiscsak megírom a librettót.
Esküszöm, nem értem ezt az embert. Képtelenség követni.
Tudja, van önnek egy meghökkentő képessége. Eléri, hogy átgondoljam a
döntéseimet. Előbb a levéllel, most meg ez.
Jó hatással bír arra, aki olyan arrogáns, mint én.
Á, tehát elismeri, hogy arrogáns?
Ha elismeri, hogy imádja, hogy mindig igaza van.
Miért ne szeretném? Mindenki élvezi.
Most miért hízeleg nekem?
Nem hízelgek. A szívemből szóltam. Öntől is azt várom.
Különös, de a társaságában mindig őszinte vagyok.
Akkor elmondja, milyen kapcsolatban áll a márkival?
Mi van önök között?
Semmi.
Hazudik.
Egyszer volt, de többé már nem.
És még mindig hazudik.
Ő ismeri a régi Elenát, akit magam mögött akartam hagyni.
Miért akart vele Cristina féltékennyé tenni?
Hogy végre vállalja fel az érzéseit! Csupán kihasználtuk a márkit.
Most ön legyen őszinte! Sikerrel jártunk?
Higgyem el, hogy Cristina belém szeretett, holott két napja még Eduardo után sírt?
De már nem sír utána.
Attól még nem felejtette el.
Lemarad a lehetőségről. Ha szerelmes belé, márpedig az, miért nem ismeri be végre?
Az vagyok.
Az voltam.
Sokáig, de mostanra már…
Jött Eduardo és… és úgy éreztem, tovább kell lépnem és…
Készen álltam elfeledni, csaknem.
Elbizonytalanodtam, mintha… mintha egy hullám folyton magával sodorna.
Ilyen a múlt. Nagy hatalma van.
Mit lehetne tenni?
Nem lenne értelme az árral szemben úszni. Jó éjszakát, Torres úr!
Nehogy felébressze!
Hisz már úgyis halott.
Mármint az édesanyját.
Feküdjön le, kérem! Túl sokat ivott.
Igaza van, de olyan szomorú vagyok, Adela.
Amelia volt a kedvenc néném.
Nem ő volt az egyetlen?
Így még rosszabb.
Szinte már alig maradt rokonom.
Magányos vagyok, Adela. Tudja, milyen érzés a magány?
Nem! Nem sejtem, ön szerint mit jelent a hölgytársaság,
de… de bizonyára félreérti!
Nem értem, miért haragszik rám ennyire. Az az ember nem méltó önhöz.
Ahogy Nicolás Beltrán és Manuel Virao. Az a dolga, hogy kérőt találjon nekem, de
mindet el akarja ijeszteni. Majd ott végzem Dona Amelia mellett.
Lefizetett volna, hogy kettesben hagyjam önnel!
Nem értem, mi olyan mókás!
Az én ötletem volt.
Hogy?
Megkértem rá. Igen, halálra untam magam. Szeretnék… szeretnék élni,
érezni végre valamit, átélni a lángoló szenvedélyt!
Már túl öreg, hogy emlékezzen rá?
Az én dolgom tökéletes férjet biztosítani, és Daniel nem az. De ne féljen,
hamarosan talál valakit, akivel egymásba szeretnek.
És ha már megtörtént? Csak a lány úgy tesz,
mintha nem fogná fel?
Csak a szemével vetkőztet le, nem tesz semmit. Látom ám, hogy néz rám.
Nem Cadízban vagyunk, de…
Reggel, amikor felkelek, a mandulafát akarom látni az ablakomból
Veled ébredni, köszönteni a napot Élni az álmomat a kedvesemmel
Hallani, ahogy beszélsz és énekelsz Örökké, kedvesem
Ölelj át két karoddal! Kicsit fázom
Ne! Ne!
Ezért gondolom azt, hogy a konzervatívok nyerik a választást.
Martínez Campos érti a dolgát, most is, mint mindig.
Don Pedro, én most távoznék.
Csak az imént töltöttem neked.
Igen, de még át kell olvasnom egy cikket és le vagyok maradva. Bocsánat!
A találkozásokra!
Melyek nem is oly' véletlenek.
Megnehezíted a dolgomat, de úgyis szeretem a kihívásokat.
Habár egy búcsúlevél igazán jólesett volna.
Az utazótáskád hiányából megértettem, hogy el akarsz hagyni.
Nagyon sajnálom!
Valld be, kérlek, hogy meguntad a sok olcsó pezsgőt!
Féltem, hogy ismét munkába állsz miattam.
Érted szívesen megtenném.
Santiago! Hadd kérjek bocsánatot!
Biztos azt gondoltad, hogy elment az eszem.
Az az ügy a márkival, hogy annyit flörtöltem…
Valóban sikerült meglepned, nem tagadom.
Vele egyszerű volt. Tovább akartam lépni.
Még nem feledtem el Eduardót, de már kevésbé fáj.
-Tudod, miért? -Miért?
Szerencsés vagyok. Számíthatok másokra, akik szeretnek. És azt hiszem,
van még esélyem a boldogságra.
Elena!
Miért jöttél vissza?
Te így oldod meg a problémáidat? Elmenekülsz?