Livet som ung dam bedrar.
Man förtrycks kroppsligt och andligt.
Ursäkta mig.
Ens öde ligger i andras händer.
Och det kan göra en miserabel.
Hertigen av Tejada, er fästman.
Antonio Bianda. Angenämt.
Men ibland, i de värsta situationer, händer något som förändrar allt.
Då kan man antingen fortsätta att vara olycklig…
…eller leva.
För från den stunden blir ens forna liv olidligt.
Och man kan inte låta bli att göra uppror.
Om ändå alla upprorssätt var lika lovvärda som Saras.
De flesta är mycket mer banala. Som att ignorera råd och regler.
Särskilt de man får av sitt förkläde.
Trots att man inte vet vad konsekvenserna blir.
DOLORES EMIGRERADE TILL AMERIKA
FICK TVÅ MAKAR, SJU BARN OCH TRE ÄLSKARE
JACINTA TAPPADE FÖRSTÅNDET
HENNES FALL STUDERADES VID DET FÖRSTA PSYKLABORATORIET I LEIPZIG
ADA BLEV NUNNA
HON ÄR NU EXPERT PÅ ATT GÖRA BRÄNDA MANDLAR
Nu vet ni. Jag är det bästa förklädet för att jag var bäst på att jaga bort dem.
Men sanningen kommer alltid fram.
Och då tvingas man välja. Uppror eller underkastelse?
Tyvärr avgör det beslutet hela ens liv.
Förstår ni nu varför jag ljög?
HANDBOK FÖR DAMER
LEKTION TRE LÅT DET FÖRFLUTNA VARA
Varför ljög ni för mig?
Det här är ögonblicket då mitt liv kunde ha gått skogen.
ELENA BLEV STADENS SÄMSTA FÖRKLÄDE
HON FICK ALDRIG ETT JOBB IGEN
ANGUSTIAS FIRADE MED CHAMPAGNE
När fick ni veta om min dotter?
"Dotter"? Jag är inte glad men det är mer troligt att han förlåter sin dotter.
Vad menar ni?
Era döttrar behöver ses efter ordentligt.
Det har jag gjort.
Nu räcker det.
Ni menar att ni inte visste att Sara träffade honom?
-Han är min lärare. -Visste ni, señorita Bianda?
-Jag bad henne hålla det hemligt. -Señorita!
Jag ber om ursäkt.
-Jag ljög och… -Jag visste också.
Jag med.
Tänkte ingen av er på familjens anseende?
-Tänk om nån ser dig. -Ingen ser mig.
Det hjälper föga. Det är ändå en skandal!
Jag flyttar om jag måste!
Skulle ni föredra skandalen att jag rymt hemifrån?
Hota inte mig!
Varför är det fel att vilja lära sig?
Doña Angustias lektioner tjänade mig väl. Jag klarade antagningsprovet.
På riktigt?
Grattis.
Det gläder mig.
Kan ni sluta uppmuntra henne?
Don Pedro!
Om ni tillåter…
Ni bär också ansvar för det här.
Och er hustru.
Hur vågar ni?
Tror ni att er dotters nyfikenhet är en slump? Att den uppstod spontant?
Se på ert hus.
Det är fullt av böcker och kultur. Många hem har bara krucifix och vävstolar.
Ni har uppfostrat tre klipska och nyfikna döttrar.
De duger till mer än att dricka te.
Ni bör vara stolt över dem.
Jag tar examen om tre år. Sen ska jag att hitta en make.
Jag ger er mitt ord, om ni ger er mitt.
Har jag er tillåtelse?
Sätt igång. Förverkliga er dröm.
Lycka till.
Min syster klarar väl det?
Givetvis.
Hon har tur att er far tillät det.
Jag har aldrig träffat någon mer passionerad.
Er syster är intelligent och modig.
Inget skrämmer henne.
Hon är en född banbrytare.
Sätt er inte där.
Jag vill höra ordentligt.
Är det lektion i stickning, eller?
Jag kan inte tro det. Där är han.
God morgon, mina damer.
-Vilket angenämt sammanträffande. -Sannerligen.
Knappast. Vi har stött på honom sju gånger på sju dagar.
Det är olidligt.
Han försöker uppvakta mig.
Men givet situationen bör jag vara men någon jag verkligen litar på.
Som señor S.
"Señor S"? Vem är det?
Gabriel!
Vad tusan håller du på med?
Din dam behöver det. Att synas med mig förbättrar hennes rykte.
Det behövs inte. Hon har redan nån i åtanke.
Och? Man åtrår det man inte kan få. Avundsjuka är alltid bra.
-Gabriel, inga lekar. -Vem säger att jag leker?
Det var inte slump att vi sprang på varandra.
Låt mig hjälpa dig. Jag håller det hemligt.
Elena.
Du bestämmer. Jag kan gå på träff med henne eller med dig.
Uppvaktar en markis Cristina?
-Förvånad att jag gör mitt jobb? -Bättre än att bara hålla hemlighe…
Alicia berättade för er om Sara. Ni försöker få bort mig.
-Ni skrämmer inte mig. -Bra.
Jag har en idé. Varför inte utnyttja markisen?
Santiago älskar er men behöver en knuff. Gör honom avundsjuk.
Gå med markisen på doña Paquitas fest.
Det är årstidens fest, till ära av kusinen Amelias besök.
Alla ska dit, inklusive Santiago.
Han får se er dansa och skratta.
Avundsjukan tvingar fram en kärleksförklaring.
Sen lever ni lyckliga i alla era dagar.
Och jag slipper att…
Bra plan, va?
Jag har en bättre idé.
Varför vänta?
Vi bjuder hit markisen på te.
-Punktlig som alltid. -Tack, Inés. Jag är bjuden på te.
-Santiago! -Hej.
Vad kul att se dig.
Vi saknade dig i morse.
-Inte sant, señorita Bianda? -Ja.
Sara hotade att döda er om ni missar "en historisk dag för Spaniens kvinnor".
Jag hade förtjänat det, för jag hade ett möte…
-På tidningen? -Ja.
Något intressant?
Sedan när bryr du dig om tidningen?
Allt som rör dig är intressant.
En teaterproducent vill att jag ska skriva ett libretto för en zarzuela.
Jag älskar zarzuela.
Jag avböjde.
Jag tycker att genren är för…banal.
-Ursäkta? Jag hörde er inte. -Inget. Låtsas inte om mig.
Omöjligt med alla ljud ni ger ifrån er. Vad är det?
Ni sa att zarzuela är banalt. Rätt arrogant.
Arrogant är det finaste ni kallat mig.
Men ni skulle tacka ja om det var en opera?
-Är det ovärdigt att skriva för folket? -Nej, det är bara…
Populära genrer är inte för mig. Jag är romanförfattare.
Hon menar att du inte bör stänga dörrar till möjligheter.
Exakt. Ni kanske finner det roligare än att alltid skriva likadant.
Damer och herrar, markisen av Baiona.
Señorita.
Sagolik som alltid.
Nej, jag hittar inte på. Inget är sig likt i Afrika.
-Hur blev ni expert på det? -Jag fascineras av mänskligt beteende.
Studerar man andra kulturer så ser man att vår kanske är den minst mogna.
Vad ödmjukt. Ska ni ge upp markisskapet och bli antropolog?
Varför då? Jag kan ha både pengar och kunskap.
Kan inte ni?
-Santiago. -Ja?
Var inte min far i Guinea?
Men Guinea är inte alls som de mer primitiva samhällena.
Det finns exempelvis en by där kvinnorna väljer sina makar.
Med ögonen.
Ögonen, säger ni?
Ögonen ljuger aldrig.
Ni njuter av det här, va? Anständiga människor gör inte det.
Jag vill besöka södern. Det är min svaghet.
Cádiz.
Det är en förtrollande plats.
Ljuset, musiken, dansande människor, Castillo de Santa Marta.
Santa Catalina.
-Säg inte att ni har varit där också. -Jag bodde där en tid. I jobbet.
-Det måste ha varit en trevlig vistelse. -Inte alls. Det var inte minnesvärt.
Ursäkta att jag stör.
Den unga damen har fått telegram från doña Paquita.
Det är tyvärr tråkiga nyheter.
Doña Paquitas kusin Amelia har dött.
En vän till familjen, antar jag.
Amelia? Inte direkt. Hon var hustru till en vän till familjens makes kusin.
Hon bodde i Bayern. Vi sågs bara en gång om året.
Men hon var ljuvlig.
Må hon vila i frid.
Det gick ju bra.
Igen?
Upp med hakan, lilla fröken.
För en gångs skull vill jag inte göra mig kvitt förklädet.
Señor Torres.
-Ha en fin dag. -Detsamma till er.
Señorita Bianda.
Markisen.
Ikväll klockan tio.
Jag kommer inte.
Då får jag be om en ny träff med henne.
Klockan tio. Men det här är sista gången.
FAMILJEN ZAPICO
Kläderna känns dubbelt så tunga.
Det är de inte. Du har bara glömt för att du inte bär dem längre.
Du borde inte heller bära dem längre.
Jag ska visa doña Paquita att vi alla delar hennes sorg.
Men när ett år har gått ska man plötsligt sluta sörja.
Man sörjer inombords.
Färgen på kläderna kvittar.
Inte för mig.
Men för en gångs skull lär ingen klaga på att jag bär svart.
Gumman, jag har väntat på dig.
Hur var första dagen?
Fantastisk, precis som jag föreställde mig.
Varför är ni sorgklädd? Har någon dött?
Jag ville bara dansa, dricka champagne och glömma den här dagen.
Ursäkta mig! Tack!
Här kommer rånförsäljaren!
Gör plats, señoras! Rånförsäljaren är här!
Jag är rädd att den här kvällen blir svår att glömma.
-Säker på att Amelia är död? -Snälla.
Kättare!
Lázaro, min son, övertala honom. Han är så envis.
-Jag ska försöka. Ursäkta mig. -Det är för att hylla min kusin.
Vi delar er sorg, doña Paquita.
En riktig tragedi. Hennes hjärta hade sett bättre dagar.
Var det fader Gregorio?
Han for i taket när han såg festen jag planerat för min kusin.
-Han vägrade nästan ge sista smörjelsen. -Det är förvisso en ovanlig vaka.
Vad kunde jag göra? Hon såg så fram emot välkomstbanketten!
-Ni är ett helgon. -Ja.
Han sprang som besatt. Jag hann inte ifatt honom.
Ingen fara. Med bidragen jag ger kyrkan finns det ingen synd han inte förlåter.
Och nu, för min kusins själ, roa er!
Vad gör vi nu?
Ska vi be för henne?
Eller dansa?
Vad glor de på?
För en gångs skull tror jag inte att det är mig.
Eller mig.
Trodde du att din eskapad på universitetet skulle gå obemärkt?
Nej, far. Givetvis inte.
Inget går obemärkt häromkring, inte ens med ett lik i rummet.
Har ni märkt att de klätt henne väldigt elegant?
Hon ser bra ut.
Särskilt då hon blev mördad.
Hjärtsvikt, sa de.
Det sa de, men jag tror att det var doña Paquitas fel.
För Amelia!
Mest fascinerande är Hydnora africana. Den saknar rötter.
Den har bara stjälkar som snor sig runt andra växter.
Vill du gå till botaniska museet nån dag och titta på etsningar av den?
Den kallas "mördarblomman".
För den när sig på andra växter.
Den suger livet ur dem.
Hon tråkade ihjäl henne.
Och en dag lär hon prata ihjäl mig med.
Du är hopplös, Adela.
Innerst inne lider jag med henne.
Givetvis.
Hon hade bara dig och sin kusin.
Glöm inte hennes son.
-Han är skamlös. Han kom bara för festen. -Du tänker jämt det värsta om folk.
-Han har dig lindad runt fingret. -Han är bara ute efter en sak.
-Tror du? -Bli inte glad. Det var en varning.
Alla vet hur Lázaro är. Så var på din vakt.
-Hur var det, doktorn? -Inte lika livligt som här, förrädare.
Förlåt. Var det så illa?
Jag hade drömt om dagen länge och sen var den inte…
Jag ser dig. Försöker du korrumpera min syster?
-Hon behöver nog inte övertalas. -Särskilt inte idag.
Jag tar det här glaset.
Sådär. Nu får vi se om planen funkade.
Överraskningsgästen i eftermiddags förbluffade mig lite.
Markisen är mycket intressant.
Han är kultiverad och bevandrad.
Och det var señorita Bianda som presenterade er?
Han är intressant. Gillar du honom säger jag inte emot.
Ser jag fel eller flörtar Cristina med Santiago?
Sköt ditt eget och lämna mig ifred.
Jag blev nästan utslängd på grund av dig.
Jag slutar först när jag lyckats.
Nåväl.
Du bad om det.
Señorita Alba, hur mår ni?
Ni måste vara förkrossad.
Jag beklagar doña Amelias död men jag kände henne inte. Gjorde ni?
Det var inte det jag menade. Har ingen berättat?
-Er friare bör vara den som berättar. -Han har inget att berätta.
-Vet ni något? -Han greps på en krog i eftermiddags.
Han tål visst inte sprit och blir våldsam. Men var inte orolig.
Ert förkläde väljer säkert bättre nästa gång.
Eller misstar jag mig?
Jag har bett om ursäkt. Ingen visste att don Javier drack.
Jag kräver flit! Slarv skadar mitt förtroende för er.
Señorita Bianda hade…
Skulle hon stå ut med era bortskämda, barnsliga infall?
Förolämpar ni mig?
En förolämpning vore att kalla er snorkig, arrogant, kor…
Visst är det en fin vaka?
Jag oroar mig för Esther. Nästan like mycket som ni.
Och därför tror jag
att lite frisk luft skulle göra henne gott.
Lite frisk luft?
Hon behöver tröstas av mig.
-Jag har mer. -Maken till fräckhet!
Håll er borta från henne.
-Många förkläden låter sig… -Tror ni att jag är dum?
Försvinn härifrån omedelbart.
Var tacksam att jag inte berättar för señor Zapico. Försvinn!
Går han? Vad sa ni åt honom?
Don Pedro, kan vi tala i enrum?
Vad ni än vill säga kan ni säga här.
En privatsak har dykt upp.
Får jag bege mig nu när jag har betygat min aktning?
Ni är otrolig. Er anställning hänger lös och ni ber om en tjänst.
-Det var jag som ljög. -Lägg dig inte i!
Jo, det tänker jag. Och till vilken nytta ljög jag?
Det var hemskt. Ingen ville ha mig där. Ni hade helt rätt, far.
Det är en mansvärld. Ibland blir man påmind om det.
Är det bara jag eller försökte han uppnå nåt?
Det är för hennes eget bästa. Hon får lära den hårda vägen.
Det kommer inte att funka.
Sara ger inte upp sin dröm. Vet ni varför?
För hon är lika envis som ni.
Hade ni inte en privatsak att sköta?
Gå.
Vi ses imorgon.
Går ni utan att ta farväl?
Innan ni går vill jag berätta att jag har beslutat att skriva librettot.
Den mannen förbryllar mig. Man vet aldrig vad han ska göra härnäst.
Ni har en sällsynt förmåga att få mig att tänka om och välja bättre.
Först brevet och nu det här.
Ni är nog ett gott inflytande på någon så…arrogant som jag.
Så ni erkänner att ni är arrogant?
-Om ni erkänner att ni älskar att ha rätt. -Vem gör inte det? Om man alltid har rätt.
-Varför smickrar ni mig? -Det gör jag inte.
Jag är uppriktig, och väntar mig detsamma från er.
-Konstigt nog är jag alltid det med er. -Även om jag frågar om er och markisen?
-Vad pågår mellan er? -Inget.
-Ni ljuger. -Vi hade nåt, men inte längre.
Fortfarande lögn.
Han känner mitt gamla jag, som jag försöker gå vidare ifrån.
Varför nyttja honom för att göra mig avundsjuk?
Cristina ville väcka era känslor. Markisen hjälpte mig med det.
Er tur att vara uppriktig. Lyckades vi?
Skulle hon ha känslor för mig när hon grät för Eduardo i förrgår?
Men hon har slutat gråta.
-Det behöver inte betyda något. -Ni missar er chans.
Om ni är förälskad i henne, vilket ni är, varför inte bekänna det?
Det är jag.
Det var jag.
Väldigt länge, men…
Eduardo kom in i bilden och jag behövde gå vidare.
Jag var redo att glömma Cristina.
Men nu är hon tillbaka.
Det känns…
…som en ström som drar ner mig under ytan.
Det är det förflutna.
Det har den kraften.
Vad gör man åt det?
Det är inte lönt att kämpa mot strömmen.
God kväll, señor Torres.
-Ni väcker henne! -Är hon inte död?
Jag menar er mor.
Ni bör gå och lägga er. Ni har druckit för mycket.
Du har rätt.
Men jag är ledsen, Adela.
Amelia var min favoritmoster.
-Var hon inte er enda? -Ännu värre.
Jag har knappt nån familj kvar.
Jag känner mig ensam, Adela. Vet ni hur det känns?
Nej.
Jag vet inte vad ni tror att en sällskapsdam är
men ni misstar er.
Varför är ni så arg på mig? Den mannen förtjänar inte er.
Inte Nicolás eller Manuel heller tydligen.
Ert jobb är att hitta friare, inte skrämma bort dem.
-Jag lär dö innan ni hittar nån. -Han ville betala för ensamtid med er.
-Vad är så roligt? -Det var min idé!
-Va? -Jag bad honom.
Ja, jag är uttråkad.
Jag vill leva, känna känslor, njuta av glödande passion.
Har ni glömt de känslorna?
Jag ska finna den perfekte maken åt er. Daniel är inte det.
Lugn. Jag hittar snart någon åt er att älska.
Och om jag har hittat någon men hon inte har förstått det än?
Ska ni fortsätta klä av mig och tygla er? Jag ser blickarna ni ger mig.
Olé.
Kom igen.
Det är inte Cádiz, men…
Jag vill vakna på morgonen Och se mandelträdet från fönstret
Vakna bredvid dig, se en ny dag Och leva en dröm tillsammans med min dam
Höra din röst och din melodi För alltid, min älskade
Svep in mig i dina armar Jag fryser
Nej!
Och ge mig dina läppars glöd
Min älskade
Därför tror jag att de konservativa vinner valet.
Martínez Campos vet vad han gör. Det har han alltid gjort.
-Don Pedro, jag måste gå. -Jag slog precis upp ett glas åt dig.
Jag behöver redigera en artikel och det börjar bli sent.
För återföreningar.
Som inte är så slumpmässiga.
Du gör det alltid svårt men vet att jag gillar en utmaning.
Men ett avskedsbrev hade varit snällt.
Att resväskan saknades sa mig att du gav dig av självmant.
Jag är ledsen.
Var ärlig. Du tröttnade bara på billig champagne.
Jag var rädd att du skulle behöva börja jobba.
Jag hade gjort det för dig.
Santiago! Jag vill be om ursäkt.
Du måste ha trott att jag blivit galen. Det där med markisen och mitt flörtande…
Jag erkänner att du överraskade mig.
Det var halvhjärtade försök att gå vidare.
Jag försöker fortfarande glömma Eduardo. Men det gör mindre ont nu.
-Vet du varför? -Varför?
Jag har insett att jag har folk som bryr sig om mig, som du.
Och jag tror att jag har en chans till lycka.
-Elena! -Varför kom du tillbaka?
Är det så här du löser saker? Du drar?
Undertexter: Rasmus Edlund