Бути сеньйоритою непросто.
Ай!
Гноблять наші тіла…
Ой!
І душі.
-Даруйте! -Тс-с-с!
Ми не обираємо своєї долі.
І це може зробити нас вкрай нещасними.
Герцог Техада, ваш наречений.
Антоніо Б'янда, дуже радий.
Та навіть за найгірших обставин
в одну мить все може змінитися.
І доведеться обирати між тим, щоб бути нещасною
Або жити.
Бо відтоді життя, що було раніше, стає нестерпним
І ти вже не можеш не бути бунтаркою.
От би кожне бунтарство було таким, як вчинок Сари.
Бо більшість значно банальніші
Як от, ігнорування правил та порад. Зокрема, тих, що нав'язують компаньйонки.
Навіть коли ви не усвідомлюєте наслідків своїх дій.
ДОЛОРЕС ПОЇХАЛА ДО АМЕРИКИ
В НЕЇ БУЛО ДВОЄ ЧОЛОВІКІВ, СЕМЕРО ДІТЕЙ І ТРОЄ КОХАНЦІВ
ХАСІНТА З'ЇХАЛА З ГЛУЗДУ
ЇЇ ВИПАДОК ВИВЧАЛИ У ПЕРШІЙ ПСИХОЛОГІЧНІЙ ЛАБОРАТОРІЇ В ЛЕЙПЦИГУ
АДА ПОСТРИГЛАСЯ В ЧЕРНИЦІ
І СТАЛА ЕКСПЕРТКОЮ З КАРАМЕЛІЗОВАНОГО МИГДАЛЮ
Тож тепер ви знаєте.
Я в цій справі найкраща, бо як ніхто вміла спекатись компаньйонки.
Але правда завжди стає явною.
І треба обирати… Бунт чи покора?
І на жаль, від цього рішення залежить усе твоє життя…
Тепер ви розумієте, чому я збрехала?
НАСТАНОВИ ДЛЯ ПАНЯНОК
УРОК 3 МИНУЛЕ ЗАЛИШАЄТЬСЯ В МИНУЛОМУ
Чому ви збрехали, сеньйорито Б'янда?
Ось і настала мить, коли моє життя летить шкереберть,
і я закінчую ось так.
ЕЛЕНА СТАЛА НАЙГІРШОЮ КОМПАНЬЙОНКОЮ В МІСТІ
ЇЇ БІЛЬШЕ НЕ БРАЛИ НА РОБОТУ
АНҐУСТІАС ВІДКОРКУВАЛА ШАМПАНСЬКЕ
Донька давно вам сказала?
«Донька»? Не скажу, що рада, але… доньці пробачити легше… Так?
Я не розумію.
Вона неспроможна подбати про ваших доньок.
Я тільки цим тут і займаюсь.
Припиніть.
Ви не могли не знати, що Сара зустрічається з тим чоловіком.
Він мене просто навчає.
То знали чи ні, сеньйорито Б'янда?
-Я попросила її мовчати. -Сеньйорито!
Вибачте, доне Педро. Я збрехала й відповіда…
Я теж про це знала.
І я.
І ніхто не подумав, що це вплине на репутацію всієї родини?
А якщо тебе побачать?
Ніхто не бачив.
Це не означає, що можна це робити! Чи що не буде скандалу!
Я піду геть, якщо доведеться! Що краще: скандал і донька в університеті, чи
-донька, яка пішла з дому? -Не треба мені погрожувати!
Хіба бажання вчитися – це погано? І до речі, доньє Анґустіас,
ваші заняття були корисні: я склала вступний іспит.
Серйозно?
Вітаю.
Я рада це чути.
Досить її заохочувати!
Доне Педро!
Ви мені пробачте.
Ви так само винні.
І ваша дружина.
Як ви смієте?
По-вашому, її допитливість випадкова?
З'явилась нізвідки?
Роззирніться.
Ваш дім наповнений культурою.
Тоді як у більшості – розп'яття й верстати.
Ви виховали трьох доньок з цікавістю до життя.
Які годяться не лише для чаювання.
І ви повинні цим пишатись.
Тату!
За три роки я закінчу навчання й стану найвигіднішою партією.
Даю тобі слово.
Ти підпишеш згоду?
Вперед! Здійснюй свою мрію.
Щасти.
Вона ж упорається, так?
Так, звісно.
Їй пощастило, що батько поступився.
Вперше бачу таку непереборну пристрасть.
Ваша сестра розумна і смілива.
Нічого не боїться.
Вона народжена бути першою.
Там не сідай.
Я хочу добре чути лектора.
Що це в нас? Урок в'язання?
Це ж він! Очам не віриться!
Сеньйорити! Вітання.
Який приємний, неочікуваний збіг.
Так.
Ні, не "так".
Всьоме за сім днів із ним бачимось.
Він як реп'ях.
Намагається залицятись.
Та з огляду на обставини…
Краще бути з тим, кому довіряю.
Як сеньйор С…
Сеньйор С? Який іще сеньйор С?
Ґабріелю!
Якого біса ти робиш?
Те, що потрібно твоїй сеньйориті. Хай бачать зі мною, для її репутації.
Не потрібно. У неї вже є інший.
І? Ми хочемо те, що нам не належить.
Ревнощі завжди корисні.
Ґабріелю, не грайся зі мною.
А хто грається?
Я не вірю, що наша зустріч випадкова.
Дай допомогти. Я німий як могила.
Елено!
Вирішуй: або я залицяюся до неї, або до тебе.
Правда, що маркіз залицяється до сеньйорити?
Я лиш виконую свою роботу.
-Це краще, ніж зберігати таємниці від… -Це Алісія розповіла про Сару.
Навіть не намагайтесь мене спекатись.
Я вас не боюсь.
Чудово.
Сеньйорито, я знаю, що робити з маркізом. Використати.
Сантьяґо давно кохає вас, але потрібен поштовх.
Ревнощі. Ідіть до доньї Пакіти з маркізом.
Подія сезону. Прийом на честь її кузини Амелії,
яка приїхала в гості. Будуть усі, і також Сантьяґо.
Побачить, як ви танцюєте, згорить від ревнощів і освідчиться.
Що далі - ви знаєте!
Житимете довго і щасливо!
Точно не виженуть за…
Хіба не чудовий план?
У мене краща ідея.
Навіщо чекати? Запросимо його на чаювання.
Пунктуальний, як завжди.
Дякую, Інес. Мене чекають на чаювання.
Сантьяґо?
Привіт.
Рада тебе бачити.
Ми про тебе вранці згадували, так, сеньйорито Б'янда?
Так.
Її сестра сказала, що вб'є вас, бо ви пропустили, цитую…
«історичний момент для кожної жінки Іспанії».
І я на це заслужив, бо була робоча нарада.
У редакції?
Так, у редакції.
А тема була цікавою?
Ти запитуєш про нашу редакцію?
… Мене цікавить усе, що стосується тебе.
Ммм… Імпресаріо театру просить…
М?
Написати лібрето для оперети.
Обожнюю оперети!
Я відмовив.
О.
-Бо цей жанр надто… банальний. -Пф.
Що, сеньйорито Б'янда? Я не… не розчув.
Ні, ні, ні. На мене не зважайте.
Це неможливо, коли чуєш ці звуки. Що таке?
Ви назвали оперету банальною. Це зарозуміло.
Зарозуміло? Комплімент з ваших уст.
А якби це була опера, відмовили б? Чи ви для простолюдинів не пишете?
Ні, ні, ні, ні, ні. Просто…
Не думаю, що… популярні жанри для мене. Я романіст.
Сеньйорита Б'янда мала на увазі, що не варто закриватися від можливостей.
Саме так. Приємніше писати в різних жанрах,
ніж те саме знову і знову.
Сеньйори, маркіз де Байонна.
Сеньйорито,
чарівна, як завжди.
Ні,що ви. Я не вигадую. В Африці все інакше.
Ви стільки знаєте.
Просто мене зачаровує людська поведінка.
Треба вивчити інші культури, аби побачити, що саме ми, можливо, і є відсталими.
Як скромно… Відмовитесь від маркізату
-заради антропології? -Чому ж?
Я можу поєднувати гроші й навчання.
А ви ні?
-Сантьяґо… -Так?
Батько також трохи жив у Гвінеї.
Населення Гвінеї зовсім не схоже на примітивніші
спільноти. Приміром, є село, де жінка вибирає чоловіка.
Одним лише поглядом.
Поглядом?
Бо очі… не вміють брехати.
Приємно на це дивитись? Знайте, порядним людям це не личить.
Я хочу поїхати на Південь. Це моя слабкість… Кадіс…
Таке чарівне місце.
Там музика, світло, люди танцюють… замок Санта Марта.
Санта Каталіна.
Невже ви також там бували?
Жила певний час… Працювала.
А!
Впевнений, вам сподобалося.
Анітрохи… Жодних спогадів.
Вибачте, що завадила…
прийшла телеграма для сеньйорити від доньї Пакіти. Боюся, там погані новини.
Кузина доньї Пакіти - донья Амелія…
померла.
Припускаю, вона була другом сімʼї?
Амелія? Ні, не зовсім.
Дружина кузена чоловіка подруги нашої сім'ї.
Мешкала в Баварії, приїздила раз на рік. Та вона була милою жінкою.
Земля їй пухом.
Але ж добре було.
Повторимо?
Що з обличчям, сеньйорито Б'янда?
Вперше в своєму житті я не хочу позбутися компаньйонки.
Сеньйоре Торрес.
Так…
Гарного вам дня.
Вам також.
Сеньйорито Б'янда… Маркізе.
Сьогодні о десятій.
Я не прийду.
Тоді доведеться запросити її на ще одну зустріч.
Добре, о десятій… Але це буде востаннє.
А…
РОДИНА ЗАПІКО
Здається, одяг вдвічі поважчав.
Вага не змінилась. Ти забула, бо більше не носиш чорний.
Вам його також не варто носити.
Неодмінно скажу доньї Пакіті,
що ми розділяємо її горе. Та через рік
більше не будемо.
Горе всередині нас, сеньйорито.
А чорний - це просто колір одягу.
Для мене – ні.
Та принаймні, бодай раз… мій одяг нікого не бентежитиме.
Доню. Ми вже зачекались.
Як минув день?
Чарівно, тату. Як я й уявляла.
Угу…
А чому ти в жалобі? Помер хтось?
Я хотіла потанцювати, випити шампанського й забути цей день.
Е, даруйте! Вибачте, пропустіть. Даруйте. Дякую!
А ось і вафлі! Розступіться, жіночки! Я вам вафлі приніс!
Я боюся, що тепер цей вечір нам буде важко забути.
-А донья Амелія точно померла? -Прошу, май трохи поваги
ЄРЕТИКИ! ЄРЕТИКИ! ЄРЕТИКИ!
Лазаро, синку! Будь ласка, поверни його.
Я постараюсь. Даруйте мені.
Це ж вшанування моєї кузини.
Прийміть наші співчуття, доньє Пакіто.
Дуже велика прикрість. Ох… Її серце не витримало.
-Це був дон Ґреґоріо? -Мій священник? Побачив, які ми влаштували
поминки, - і почав лихословити. Не хотів її відспівувати.
Ну, поминки справді дуже незвичні.
А що вдієш? Коли моя кузина чекала цієї вечірки
з величезним нетерпінням.
Але це так мило.
Так.
Дон Ґреґоріо вискочив, як кажан із пекла. Я не встиг за ним.
Мені на нього начхати. Я стільки жертвую церкві,
що мені можна відпустити геть усі гріхи.
Отож… За упокій душі моєї кузини… Радійте всі!
Що нам тепер робити? Молитися? Чи танцювати?
Вони про нас?
Не знаю… Але не про мене, принаймні.
І не про мене.
Ти ж не думала, що твої університетські пригоди
залишаться непоміченими?
Ні, тату. Звісно, ні… Тут ніщо не залишиться непоміченим,
навіть якщо в кімнаті покійниця.
… Помітили, що її вдягнули за останнім писком моди?
І не така вже й страшна.
Зважаючи на те, що її вбили.
Я чула, серце не витримало.
Вони так кажуть… Я думаю, це справа рук доньї Пакіти.
За Амелію! За Амелію!
Африканська гіднора - чарівна рослина. Вона взагалі не має коренів.
Тільки стебла, які в'ються навколо інших рослин.
Неодмінно сходи до ботанічного саду - там є чудові гравюри з нею.
Її ще називають «квітка-вбивця», кузено. Так, убивця.
Вона забирає поживні речовини в інших рослин. Висмоктує з них життя,
і вони висихають.
Вона їй набридла.
Колись і мене вб'є, бо я забагато знаю.
Страшна ти людина, Адело.
Насправді, її шкода…
Так… В неї були тільки ти і кузена.
Про сина не забувай.
Ще той нахаба. Прийшов, тому що знав, що тут пригощатимуть.
Ти завжди про найгірше!
А ти ним зачарована.
Йому від тебе треба лише одне.
Думаєш?
Не радій, краще будь із ним обережною.
Всі знають, що за людина сеньйор Лазаро. Вирішуй сама.
Хм.
Як перший день, докторко?
М-м, не так жваво як тут… Зраднику.
Мені шкода.
Настільки погано?
Я так довго про це мріяла… але сьогодні…
Я все бачу… Хочеш споїти мою сестру?
Упорається й без мене.
Так. Особливо сьогодні.
Заберу його собі.
Почалось… Подивимось, чи наш план спрацював.
Ваш гість сьогодні… дещо мене здивував.
Маркіз — цікава особистість… Він чемний, ерудований.
Хм.
Кажеш, вас… сеньйорита Б'янда познайомила?
Маркіз справді цікавий. Якщо він тобі подобається,
мені нема чого сказати…
Або мені ввижається… або вона звернула увагу на Сантьяґо?
Алісіє, займися своїми справами. Через тебе Менсія мене мало не вигнав.
Зупинюся, коли вижене.
-Хмм -Чудово.
Ти напросилась.
Сеньйорито Альбо, як справи? Ви, мабуть, у відчаї.
Мені, звісно, шкода, що сеньйора Амелія померла,
та насправді, я її не знала.
Та ні, я не про це… А вам не сказали?
Не я маю про це повідомляти, а ваш залицяльник…
Про нього не треба й згадувати.
Ви щось знаєте?
Його арештували сьогодні в таверні… Стає сам не свій, коли вип'є.
Та ви не хвилюйтесь… Наступного разу ваша компаньйонка
вибиратиме ретельніше… Чи не так?
Я вже перепросила. Ніхто не знав, що дон Хав'єр - пияка.
Ретельніше! Через вашу млявість я втрачаю віру. Якби сеньйорита Б'янда була
-моєю… -Вона б вас терпіла? І всі ці
ваші примхи, як у малої дитини?
Ви мене ображаєте!
Образити – це… це назвати вас… зарозумілою, пихатою…
Чудові поминки, чи не так?
Мені дорога Естер… Так само, як і вам.
Ось чому. Я думаю, їй
було б корисно подихати… повітрям.
Подихати?
Я міг би її розрадити.
-Якщо цього недостатньо я… -Як вам не соромно?
Більше не наближайтесь до неї.
Не розумію
-інші компаньйонки… -По-вашому, я дурепа?
Забирайтесь звідси і подякуйте, що я не розповім сеньйору Запіко про це…
Бігом.
Що ти сказала? Він іде.
Ми можемо поговорити віч-на-віч?
Ви все можете сказати тут.
З'явилась одна особиста справа, і я хотіла відпроситися,
адже я вже вшанувала покійну.
Ви неймовірна. Ваша робота висить на волосині, а ви йдете.
Це я тобі збрехала. Не зривайся на ній.
-А ти не встрявай! Не встрявай. -Ні, я втручатимусь! Інакше навіщо це все?
Це було жахливо. Ніхто мене не сприйняв.
-Ти мав рацію, тату. Цілковито. -Це чоловічий світ. Іноді так і
треба - щоб розплющились очі.
Мені здалося, чи це було звинувачення?
Це для її блага. Хай вчиться на помилках.
Ваш метод не діє.
Сара не відмовиться від мрії. Тому що
вона вперта як і ви.
У вас були справи, чи не так? Ідіть… Побачимось завтра.
Ідете, не попрощавшись?
Поки ви не пішли, я хотів особисто сказати, що
вирішив написати те лібрето.
Цей чоловік мене бентежить.
Постійно щось як утне.
У вас є… особлива здатність.
Змушуєте мене все переосмислювати. Спершу лист, а тепер це.
Ви добре впливаєте на таких… зарозумілих як я.
То ви все ж таки зарозумілий?
Якщо визнаєте, що любите мати рацію.
А хто не любить?
Коли так і є.
Чому ви лестите мені?
Я - ні… Я говорю від серця, і я чекаю того самого.
Як не дивно, з вами я завжди чесна.
А якщо я запитаю, що у вас із маркізом?
Що між вами?
Нічого.
Неправда.
Було, та вже немає.
Це також неправда.
Він знає Елену… яку я хочу забути.
Використовуєте його, щоб я ревнував Крістіну.
Вона хотіла відновити ваші почуття… І маркіз мені допоміг.
Тепер ви будьте чесним… Нам це вдалося?
Звідки в неї щось до мене, якщо сумувала за Едуардо два дні тому?
Уже не сумує.
Це не означає, що вона забула.
Ви проґавите свій шанс.
Якщо ви кохаєте - а це так -… чому не зізнаєтесь?
Кохаю.
Кохав.
І досить довго, проте…
З'явився Едуардо, і… я мусив рухатись далі.
Я майже забув про Крістіну… Майже.
А тепер не знаю.
Це… це як хвиля, яка тягне мене за собою.
Почуття сильні… Так буває.
Що можна вдіяти?
Точно не треба плисти проти течії.
Добраніч, сеньйоре Торрес.
Тс-с-с! Ви її розбудите!
Вона ж мертва.
Я про вашу матір.
Ідіть краще спати. Ви випили зайвого.
Ваша правда… Та мені сумно, Адело.
Моя улюблена тітка.
Але ж не єдина?
Це ще гірше… Я майже один, без сім'ї.
Мені самотньо, Адело.
А вам буває самотньо?
Ні! Не знаю, як ви тлумачите слово «компаньйонка»,
проте, вочевидь, неправильно.
Не розумію, чому ти на мене сердишся. Цей чоловік не гідний тебе,і крапка.
Як і Ніколас Бельтран чи Мануель Вірао.
Ти маєш шукати мені залицяльників, а ти їх навпаки відлякуєш. Я піду вслід за
-доньєю Амелією. -Він хотів заплатити,
щоб ви залишились удвох!
Не розумію, що смішного.
Це моя ідея!
Що?
Я його попросила… Бо мені нудно до сліз.
Я хочу… Я хочу жити, відчувати, відчувати пекучу пристрасть.
Чи ти забула, що це?
Я маю знайти для вас ідеального чоловіка, Даніель не такий.
Але не бійтесь. Скоро ви знайдете того, в когось закохаєтесь.
Або вже знайшла?
Тільки вона цього не збагнула?
Чи ти вічно так і розглядатимеш мене? Я все бачила. Я не дурна.
Не Кадіс, проте…
Ні! Ні!
Тому я вважаю, що консерватори виграють вибори.
Мартінес Кампос знає, що робить, і завжди знав.
Е… Доне Педро… Мені вже час.
Але я щойно тобі налив.
Так, але мені… треба переглянути статтю. Я вже відстав, тож…
До зустрічі.
Яка не випадкова.
Завжди усе ускладнюєш, але знаєш, що я люблю виклики.
Хоча прощальна записка тоді не завадила б.
Те, що ти взяла валізу, стало підказкою, що ти хотіла мене покинути.
Пробач.
Скажи мені чесно, - тобі набридло дешеве шампанське.
Я боялась, що тобі доведеться працювати.
Для тебе – залюбки.
Сантьяґо!
Я хочу перепросити.
Ти, мабуть, подумав, що я збожеволіла… Оце все… з маркізом, і як я фліртувала…
Ти мене здивувала. Не заперечую.
Це невиразні спроби жити далі.
Не можу забути Едуардо… Але тепер болить менше.
-Знаєш, чому? -Чому?
Бо я збагнула, що мене оточують люди, які піклуються про мене.
І… Я думаю, що, може… є шанс бути щасливою.
Елено!
Чому ти повернувся?
Так ти все вирішуєш? Тікаєш?