Ten příběh už znáte. Adam a Eva žili sami šťastně v ráji.
Všechno bylo perfektní,
dokud jednoho dne Eva nedostala ten úžasný nápad kousnout si do jablka.
To je překvapení, že? Za všechno špatné můžeme přece jenom my.
To my ženy jsme velké hříšnice.
Proto od té chvíle, co nás vykopli z ráje, se snažíme najít rovnováhu mezi tím,
po čem toužíme, a tím, co máme dělat.
A co se potom stane? Prostě zhřešíme. A potom toho litujeme.
VINNÁ
I když někdy litujeme toho, že jsme nezhřešily.
NEVINNÁ
Protože i když je jasné, že bych to dělat neměla, nelituji toho.
A víte proč? Protože vím,
že ať se člověk snaží sebevíc, jsou chvíle,
kdy se prostě kontrolovat nedokáže.
A jsou chvíle, kdy musíte zhřešit,
abyste se nedopustili
ještě většího hříchu.
HŘÍŠNICE
PŘÍRUČKA MLADÉ DÁMY
LEKCE 4 ODOLEJ POKUŠENÍ
Eleno, neodcházej.
Můžeme si něco objednat. Na snídani…
Ne. Už musím jít.
Dovol mi, abych tě doprovodil.
Bože, ti tady chyběli. Evo, jen mezi námi, nemáš pro mě radu?
Eleno!
Zavolejte mi ji, chci s ní mluvit. Já to tak nenechám. Eleno!
Není doma. A přestaň dělat scény. Uklidni se.
Jak se mám uklidnit, Angustias? Měla jsem práci, měla jsem kde bydlet.
Kam teď půjdu?
Znáš Dolores Infantes? Jsme přítelkyně. Má volný pokoj,
můžeš tam na pár dní zůstat.
Práci si najdeš. Věř mi.
Kopie klíče. Ještě chvíli tady ve městě zůstanu.
Řekli jsme jednu noc.
Krásné rozloučení.
Já se nechci loučit.
Eleno! Eleno!
Viděli jste, jak to udělal?
Jste v pořádku?
Ano. Ano, děkuji.
Ano! Vteřinku!
Slečno Biandová!
Ano?
-Promiňte. Nechtěla jsem rušit. -Ne, to nic. Nic se nestalo.
Kde jste byla?
Já?
Radši povídejte vy. Musí to být důležité, když jste přišla.
Santiago mě políbil. Včera večer. Byl to kouzelný okamžik.
Kouzelný?
S Eduardem to byla jen vášeň. Chápete?
Ale se Santiagem to bylo něžné. Sladké, ale silné. Umí krásně líbat.
To si umím představit.
A co bylo potom?
Odešel.
Ale od té chvíle se pořád jen usmívám.
Nemáte radost? Tím nám skončí všechny problémy.
Ano, ano, jistě, že mám. Jen mě to trochu překvapilo.
Ale ano…
Ráda vás takhle vidím.
Doufám, že ho zase uvidím. A začnou námluvy. A promluví s mým otcem.
A dorazí na svatbu, jak se má. A pak přijde dítě a…
O TÝDEN POZDĚJI
Zásah. Když je naštvaná, má přesnější mušku.
Já to vůbec nechápu.
Santiago s námi prožil půlku života a najednou sem týden nevkročí.
Proč nepřišel? Proč mě nepožádal o schůzku? Proč?
Nejspíš pracuje na tom libretu. Nebo dělá něco jiného.
To není důvod, slečno Biandová, pokud mu na mě záleží.
Drahá, ve věcech lásky jsou muži velmi zbabělí. Je to tak, Eleno?
Ano. Láska je velmi komplikovaná.
Jako tahle hra. Kvůli tomu se člověk nepřestane snažit.
Jste na řadě.
Strach mu nedovolí se přiblížit.
A když si někoho nepustíme k tělu, tak nám neublíží.
Ale taky nás nemůže potěšit. Takže pravidlo číslo jedna:
Nezamilovat se do zbabělce.
Obvykle ty její rady neberu vážně. Ale v tomhle má Esther pravdu.
Když je Santiago zbabělec, odvážná budu já.
Něco mu řeknete?
Nic.
Tak co bude?
Půjdete za ním.
Velmi odvážné gesto, viďte? Ale není to dobrý nápad!
Se Santiagem si nerozumíme.
Proč to říkáte? Určitě to tak není.
Věřte mi, není to dobrý nápad.
Jste moje pravá ruka. A nejlepší gardedáma.
Vy ho přimějete, aby se vám svěřil.
Jistě, ať se mi svěří, to je úžasný nápad. Děkuji, Esther.
Ještě jste na mě nepromluvila.
Co bych měla říkat? Stačí,
že jsem musela v klidu snést
všechny vaše narážky.
Kdybychom mluvily v soukromí, nemusíme to řešit tady.
Výborně. Pokud si chcete promluvit, tak začneme.
To, co se stalo, to byla chyba.
Ale pro mě ne. I když vy toho zřejmě litujete.
Neřekla jsem, že toho lituji.
Tak toho nelitujete?
Neřekla jsem ani to.
Vy neřeknete tak, ani tak, Josefino. Není to snadné.
Musím přiznat, že v tom máte pravdu.
Víte, jak dlouho jsem čekala, až se tohle stane?
Náklonnost může být chápána špatně.
Dobře, budu se muset zařídit. Domluvte mi schůzku s panem Monsalvem.
Chci ho lépe poznat.
Slečno. Slečno Esther.
Pokud mi chcete říct, že to není vhodný kandidát,
od této chvíle o tom rozhoduji já.
Dobrý den, slečno Zapicová. Josefino.
Adelo.
Na pochůzkách?
Je to dárek pro paní. Doufám, že jí osladí den.
Jak snáší ten zármutek?
Doňa Paquita už zažila hodně. A snáší to jako křesťanka
s obdivuhodnou statečností.
Chtěla jsem se zeptat, jak se máte. Ale sama vidím.
Vypadá to, že už mi je trochu líp.
Jste na tom čím dál tím hůř.
Nepřeháněj, děvče, je mi lépe než před týdnem.
A řekla jsi, že to snáším jako správná křesťanka s obdivuhodnou statečností?
S obdivuhodnou statečností, ano. Jak jste mě prosila, abych to všude říkala.
Kéž by si smrt vzala místo sestřenky mě. Nic mě tady nedrží.
To neříkejte. Máte tu spoustu věcí. Máte syna.
Syna, co se ani neukáže. Nemám nic, Adelito. Jen peníze.
Ale peníze jsou důležité.
Vždyť jsem si za ně ani nemohla pořídit manžela.
Manžela? A na co potřebujete manžela?
Na co bys řekla?
Abyste nebyla sama.
Vidíš? Dokonce i ty sis všimla, jak moc jsem tady sama.
Pane, mohu vědět, kde jste byl?
Za obchody.
Vaše matka tráví dny v posteli a ztratila chuť žít, a vy obchodujete?
Ona má zlomené srdce.
Aha, tak má zlomené srdce?
Srovnáváte ztrátu milovaného člověka s tím, že vám některá nepadla k nohám?
Ne. Vysvětluji vám, proč jsem neměl chuť vracet se domů.
Už jsem vás nechtěl vidět.
Ani já vás. Ale někdy člověk musí udělat i věci,
které nechce. Nedivím se, že tady vaší matce chybí manžel.
-O čem to mluvíte? -Že z vaší matky člověka bolí hlava. Ani
nevíte jak. Ale má srdce jako málokdo.
Měl byste být šťastný, že ji máte. To vám říkám já, která tohle neměla.
No, a ten polibek? K tomu bych nikdy nesvolila. A víte proč?
Protože opilé sukničkáře nelíbám. A teď mě omluvte, a přijďte na svačinu.
Když pro vás matka tolik znamená, už je načase to dokázat.
S odhodláním. S ním bychom měli dělat všechno.
A zvlášť kvůli těm, které milujeme.
Teď mluvím o své slečně. Tak se ho na ni zeptám.
Nesmějte se. Říkala jsem, že některé věci člověk pod kontrolou nemá.
Koho se tady snažím ošálit? To nedopadne dobře.
To dopadne moc špatně.
Já se opravdu snažím, Santiago. Ale stále mi dávají najevo,
že do jejich světa nepatřím.
Už po mně neházejí klobouky, ale co je horší, smějí se mi.
Saro, stálo tě to hodně úsilí, stejně jako je.
Nic jim nedlužíš.
Kéž by byli aspoň z části jako ty.
Saro, je to otázka času. Jednou tě nechají na pokoji.
Začínám si dělat starosti, neslyším tlukot srdce.
Otoč se.
Santi!
Santi?
Ano.
Je tu slečna Biandová.
Slečno Biandová!
Slečna Biandová?
Půjdu připravit kávu.
-Ne, ne, ne. Já, já už ji měl. Děkuji. -Nene, ta káva je pro slečnu.
Tomu se říká slušnost, chlapče.
Co se děje, slečno Biandová?
Pan Torres prý vaší sestře slíbil nějakou knihu.
Knihu?
Jakou knihu?
Don Juan Tenorio.
Tuhle knihu.
No, já bych už měla jít, chci se stavit doma, než půjdu do školy.
Uvidíme se později.
Děkuji za dárek.
To s tou knihou bylo nápadité. Měla byste taky začít psát.
Proč jste se už týden neobjevil u Mencíových?
Pracuji.
Já teď moc pracuji na tom operetním libretu. Víte?
Je to podobné jako divadelní hra, ale trochu jiné. Rozumíte mi?
Podívala byste se mi na první…
Políbil jste Cristinu?
Ano. To jsem neměl, chtěl jsem si…
vše ujasnit. Abych trochu pochopil to, co se teď děje.
A proč jste nepožádal o formální schůzku?
Co?
Neodpověděl jste mi.
A co vám mám odpovědět, slečno?
Řekněte mi, proč jste nepožádal o schůzku.
Nejsem jistý, jestli to chci. Tak to je.
-Nemáte zájem. -Ne.
Vy máte vždy ve všem křišťálově jasno.
Ale my smrtelníci potřebujeme víc času, než si ujasníme, co chceme.
Chápete, co chci říci?
Že moje city už nejsou stejné jako dřív.
Protože jsou jako vlna, co se přihrne a odplave.
-Tak to byla rána pod pás. -Jste zbabělec!
Já zbabělec nejsem!
Tak to dokažte!
Slečno Biandová! Slečno Biandová!
Stůjte! Eleno, Eleno!
Byla to chyba. Nevím, jak se to mohlo stát.
Slečno Biandová.
Slečno?
Můžete mi vysvětlit, co se tady děje?
PŘISTIŽENA
Cristino. Promluvíme si?
Stalo se něco?
Ne. Posaď se.
Samozřejmě.
Už dlouho o tom neustále přemýšlím.
Celé jsme to probírali a Angustias mě přesvědčila,
že nejlepší pro tebe i pro naši rodinu bude jiná gardedáma.
Co?
Ta slečna Biandová na vás nemá dobrý vliv.
-Samozřejmě, že má. -Vzepřela se mé autoritě.
Jen se nás snažila chránit.
-Já už jí nevěřím, Cristino. -Otče! To nemůžete udělat.
Máme skvělou náhradu. Alicii Casasovou. Pracovala pro Albu de Senovillovou.
-Ne, to nedovolím. Já tu Elenu potřebuji. -A proč?
Eleno!
Jestli se mě chceš zeptat na detaily, chtěla jsem udělat to samé.
Můžeš nás nechat o samotě? Musíme si s Elenou…
Ušetři si vymýšlení, Cristino. Vím to.
Slečno Biandová, pojďte do pracovny.
Prosím.
Kdy jste mi chtěla říct, že je můj kmotřenec oficiálním
nápadníkem mé dcery?
Oficiálním nápadníkem?
Cristina mi o tom řekla.
Ale vaše dcera je mladá. Tak se možná trochu unáhlila.
-Chcete tvrdit, že on o ni zájem nemá? -Chci říct, že je brzy na
to považovat to za formální.
Začíná dvoření. Uvážlivé a pozvolné a teprve se ukáže…
Chtěl jsem vás propustit, slečno Biandová.
Ale Cristina mi řekla, co se stalo.
Vážně propustit?
Ale Cristina a můj kmotřenec…
Víte, nic by nás… mě neudělalo šťastnějším.
Ale pro Santiaga to musí být těžké. Je velmi zvláštní.
Cristina mi řekla, že ho v posledních dnech vůbec neviděla.
Takže ho ještě dnes k nám pozvu a dám mu svoje svolení.
To není dobrý nápad, done Pedro.
Ale já se vás neptám. Vy dělejte svoji práci.
Pozvu kmotřence a vy se postaráte o to, aby se začal dceři dvořit.
Eduardo zmizí a ty se přes noc začneš zajímat o Santiaga.
A přitom jsi ho tady měla celý život a ani sis ho nevšimla.
Ale samozřejmě, že všimla.
Proč tak spěcháš na nápadníka?
-Myslelas, že to přehlédnu? -Styděla jsem se před
tebou. Udělala jsem chybu.
A nestyděla by ses vnutit mu dítě?
Co mám dělat? Být svobodná matka? To by byl skandál pro celou naši rodinu.
To je mi jedno.
Protože ty si děláš, co chceš. Jsi na univerzitě, jako jediná žena.
S ničím si neděláš hlavu, ale já nic nemám. A nic neumím.
-Ale vždyť ho nemiluješ. -Ale miluji.
Co se děje?
Nic mu neříkej.
Děkuji.
Jestli odjíždíte, můžete mě zavézt do školy?
Netuším, co se jí stalo. Ale vím, že ať udělala cokoliv, myslela to dobře.
Ano, jistě.
Drahá…
Ne, otče, neobtěžujte se. Nečekala jsem, že budete při mě.
-Takže jsou tu nějaké strany? -Ano, to jsou, otče.
I když si všichni myslí, že mám charakter a vždy si prosadím svoje.
Já mám i city. A také problémy.
Já vím.
Tak pojď sem. Pojď sem. Neboj se.
Měl byste to jednodušší, kdybyste měl syny.
To ne…
A pro nás by to taky bylo mnohem snazší.
Saro!
Otče, co tady proboha děláte?
Přišel jsem se postavit na tvoji stranu.
Já to zvládnu sama, otče, prosím.
Támhle jde, už jde.
Přestaňte.
Co má tohle znamenat?
Vy byste se měli stydět.
Obviňujete učené pány. Řekněte své dceři, že univerzita není školní dvůr.
Není to dvůr, ale vaši učení pánové se chovají, jako by byl.
Můj kmotřenec je v redakci El Corresponsalu. Jeho šéfredaktora bude
jistě zajímat, co se tu děje.
Takový článek pak půjde na dračku.
Myslíte, že mu to řekne?
Ne, jistěže ne. Pokud někdo v tomto domě umí udržet
tajemství, tak je to Sara.
O Santiagovi jsem mu řekla kvůli vám. Nechci, aby vás vyhodil.
A věřte mi, že jsem vám za to vděčná, ale…
teď máme větší problém.
Jaký problém? Co Santiago řekl?
Musím být upřímná.
Vyjádřil se, ale…
Ale? Proč je tam "ale"?
Každé "ale" znamená problém.
Slečno, nejdřív vám musím říct, že jsem si vás moc oblíbila.
Nejste pro mě jen práce, ale i přítelkyně.
To říkám upřímně.
Je to vzájemné.
Netušíte, jak jsem šťastná, že vás tu mám. To si vůbec nedokážete představit.
Jste moje přítelkyně.
A proč taková předmluva?
Víte, Santiago má pochyby.
Pochyby?
Kvůli vztahu s vaší rodinou. Nerad by ho ohrozil.
Ano, jsem zbabělec. Nechtěla jsem jí zlomit srdce. Mrzí mě to.
Proč by ho tím ohrozil? Otec je velice šťastný.
Vy znáte Santiaga lépe než já. Bude lepší na něho netlačit.
Ano, jistě.
Aby po promluvě s vaším otcem neutekl.
Cože?
Váš otec si s ním chce promluvit a dát mu svolení. Snažila jsem se ho odradit, ale…
Všechno jsem pokazila, co? Ale jak jsem mohla vědět,
že Santiago… Co teď uděláme?
To je dobrá otázka.
Víte, že já bych vás tu měla mnohem raději než slečnu Biandovou.
Ale podařilo se jí něco, co je dobré pro všechny.
A to je teď nejdůležitější. Už dlouho jsem neviděla
dona Pedra tak šťastného.
Rozumím.
Mrzí mě to, Alicie.
S tím se netrapte. Nějak se zařídím.
Slečno Casasová, neměla jste nic nosit.
Jen taková maličkost.
Zachránil jste mi život.
Nepřehánějte.
Už je vám lépe?
Je mi skvěle.
Chutnají?
Jsou úžasné.
Nemohl jsem se dočkat, až vás uvidím.
Ale nenapadlo mě, že to bude tak rychle.
Musel jsem improvizovat.
Doufám, že se vám projížďka bude líbit.
Líbí se mi to, jak veslujete.
Je horko! Dost dusno, že?
No, já si myslím, že bude pršet.
Nechcete, abychom vám pomohly?
Prosím vás. Nic to není.
Snad vám nebude nevolno.
Josefině asi bude. Nevypadá dobře. Není vám dobře?
Ne, je to moc hezké.
To snad ne!
To je problém vypít si kávu s matkou?
Vždyť víte, jak to za deště bývá. Lázaro co nevidět dorazí.
Ne, je to moje vina, že jsem uvěřila tomu, že přijde. Dej si.
Možná trochu i moje. Asi jsem to s tím jeho plísněním přehnala.
Tak ty jsi ho vyplísnila?
Jen trochu. Hodně. A když jsem viděla, jak tady pořád jen ležíte v posteli…
To mi trhalo srdce.
Tak kdepak je ta nejkrásnější matka na světě? Jdu pozdě, uznávám.
Ale na svou omluvu…
Petúnie z argentinské provincie Corrientes. Zdravá, velmi odolná,
a zazáří v každé situaci.
Jako vy, matko.
Lichocení, to ti vždycky šlo. Ale co se týče rostlin, nerozeznal jsi nikdy fíkus
-od petúnie. -Každopádně to berte
jako omluvu. Tak půjdeme?
-Ale kam? Vždyť tam lije jako z konve. -Ve vašem skleníku ne. Zasadíme tu
nádheru a ukážete mi svoje kamélie.
Hezké odpoledne.
Děkujeme za odvoz. A ta vyjížďka byla zábavná.
Měly jste vidět, jak jste se tvářily, když se mi utopila vesla.
Omluvte mě. Já si to užil, jak už dlouho ne. Ale měl bych jít.
Vy spěcháte? Zůstaňte.
Už jsem vás dnes zdržel hodně dlouho. Bylo to moc hezké. Sbohem.
-Líbilo se vám to namlouvání? -Nezačínejte s tím.
A kdybych vám řekla, že se mi víc líbí Daniel? Co vy na to?
Ano, čekám na Santiaga. Ale jen proto, abych ho varovala.
Vy tady lelkujete? Sotva najdete nápadníka pro jednu
ze slečen a začnete si snít.
Angustias, i kdybych sem přivedla anglického krále,
budete mě nenávidět.
Přesně tak. S panem Santiagem jste si
získala přízeň dona Pedra.
A moji benevolenci, prozatím.
Ale postarejte se, aby k té svatbě došlo.
Omluvte mě, půjdu otevřít.
Půjdu povzbudit nápadníka.
Dáte vědět Mencíovým?
Pane Torresi.
To je ale liják.
-Musím s vámi mluvit. -To je ale krám.
Snažil jsem se otevřít zvenčí, ale nešlo to.
Protože je teď nápadník, tak to nebude jen tak.
Musím vám něco říct.
Don Pedro na mě čeká a o tom polibku nemluvme.
Samozřejmě. K polibku nikdy nedošlo.
Políbili jsme se.
Vy jste mě políbil.
-Ano, a vy jste mě taky políbila. -Ale já jsem vás nepolíbila.
-Ale ano, políbila. A proto… -Teď o tom nemůžu diskutovat!
-Je důležité, abyste věděl, proč tu jste. -Pane Torresi, pojďte se mnou.
Jistě.
Už musím.
Jde tam jako tele na porážku.
Santiago, děkuji, že jsi přišel.
Done Pedro.
V takovém počasí. Co?
Ano.
Dáš si kávu?
Jistě, moc rád.
Ne! Já to udělám, otče.
Dobře. Prosím, posaď se. Jistě tě zajímá, proč jsem tě pozval.
Víš, že jsem byl vždy upřímný a také čestný.
Děkuji.
A také rád dělám věci tak, jak se má.
Já se moc omlouvám! Jste v pořádku?
-No, pálí to. Trochu to pálí. To nic. -Běžte do kuchyně, ať vám to ochladí.
Done Pedro, ale teď si nehrajte na statečného.
-No tak, otče! -Ale nic, nic, prosím vás.
Omlouvám se, ale tohle jste asi nečekal.
Ne, to nic.
Cristina mi všechno řekla. A chci, abys věděl,
že máš moje svolení. Budoucí zeti.
Jsem tak šťastný.
-Santiago! -Carloto!
Podívej, co jsem našla. Kouzelná lucerna, co jste si s ní hráli jako malí.
Ty jsi to uměl používat, viď?
Ano, ano, uměl.
Kde je Sara?
Sara?
Ještě nepřišla.
To je tím deštěm, cesty jsou rozblácené. Obávám se,
že tady budeme muset chvíli počkat.
Víte, že jste jediný, kdo se nebojí se mnou mluvit?
Já jsem byl první. Jen jsem vás chtěl varovat.
Můj fonendoskop pověsili jako splávek na zvonici.
Mohu vám kdykoliv půjčit svůj.
Camilo Keita.
Sara Mencíová.
Kousla do zapovězeného jablka.
A co se stalo?
Líbilo se jim to. Proto jim bylo jedno, že je vyhnali z ráje.
Soutěžili jsme v tom, kdo si vymyslí k obrázku nejlepší příběh.
Ale přestalo nás to bavit. Vždy to vyhrál Santiago.
A tenhle? Jaký to byl příběh?
Nebyl i v té povídce o mečounovi?
No, to už si nepamatuju.
Co tady děláte?
Saro, už přestalo pršet?
Ano, už ano.
Co bylo ve škole?
Je to mnohem lepší. Děkuji.
Já myslím, že toho využiju a půjdu, když už neprší.
Doprovodím ho ke dveřím, otče.
Dobře, Santiago.
Done Pedro.
Tak brzy, chlapče.
Už nejste gardedáma?
Ano.
Saro? Saro, Saro, Saro. Saro, pojď sem!
-Co se děje? -Řekni mi tuhle.
Ta se ti bude líbit. Poslouchej.
Žila byla, v jednom lese, chladném a velmi ponurém, čarodějnice,
která chtěla každou noc chytit nějaké dítě…
S tím já nedokážu nic dělat. Tak se nezlob. Promiň.
Myslím, že už jsem to říkala. Ne všechno dokáže člověk kontrolovat.
Ne, mně to není jedno.
Co se děje, Santiago?
Hřešit je koneckonců lidské.
Ale nadlidské je odvážně čelit následkům takového hříchu.
Co se stalo?
On…
On teď začíná něco cítit k jiné ženě.