Znáte ten příběh.
Adam a Eva žili v ráji sami a byli šťastní.
Všechno bylo dokonalé,
dokud Eva nepřišla s tím báječným nápadem zakousnout se do jablka.
To je překvapení, že?
Ten nápad, který všechno poslal do kytek, byl náš.
Ženy jsou totiž hříšnice.
Od chvíle, kdy nás vykopli z ráje, jsme rozpolcené mezi tím,
co bychom chtěly dělat a tím, co bychom dělat měly.
Alespoň podle Boha.
A jak to dopadá? Hřešíme.
A potom toho litujeme.
VINNA
A občas litujeme, že jsme nezhřešily.
NEVINNÁ
A i když je jasné, že tohle bych dělat neměla,
tak nelituji.
A víte proč?
Protože vím, že i když se snažíme,
tak občas nedokážeme ovládnout své touhy.
A občas musíme zhřešit, abychom se vyhnuli horším hříchům.
HŘÍŠNICE
HALÓ!
PŘÍRUČKA MLADÉ DÁMY
LEKCE ČTVRTÁ: ODOLEJ POKUŠENÍ
Neodcházej, Eleno.
Můžeme si něco objednat. Třeba snídani.
Ne, musím jít.
Můžu tě aspoň doprovodit domů.
Ti tady chyběli.
Co mi poradíš, Evo? Jako hříšnice hříšnici.
Eleno!
Zavolejte ji. Chci s ní mluvit.
Já to nenechám jen tak. Eleno!
Není doma.
Nedělej tady scény, uklidni se.
Jak můžu být klidná?
Měla jsem práci, měla jsem kde bydlet…
Kam mám jít?
Znáš Dolores Infantesovou? Je to má přítelkyně.
Má volný pokoj, můžeš u ní pár dní zůstat.
Práci si zase najdeš.
Věř mi.
Je to kopie.
Chci tady ve městě chvíli pobýt.
Řekli jsme jednu noc.
Bylo to hezké rozloučení.
Já se nechci loučit.
Eleno!
Viděli jste, jak to udělal?
Jste v pořádku?
Ano, děkuji.
Ano?
- Vteřinku. - Slečno Biandová.
- Ano? - Promiňte, nechci rušit.
To nic.
- Kde jste byla? - Já?
Povídejte. Asi mi chcete říct něco důležitého.
Santiago mě políbil.
Včera večer.
A bylo to kouzlené.
Kouzelné?
S Eduardem to bylo hodně vášnivé, víte?
Ale se Santiagem to bylo něžné.
Sladké, ale pevné.
Umí dobře líbat.
To si umím představit. A co se stalo potom?
Odešel.
Ale od té doby se pořád usmívám.
Vy nemáte radost? Vyřeší to všechny naše útrapy.
To ano, mám velkou radost, jen mě to překvapilo.
Ale ano…
ráda vás vidím šťastnou.
Těším se, až ho uvidím a bude se mi dvořit.
Promluví si s otcem, budeme mít parádní svatbu a potom…
O TÝDEN POZDĚJI
Jako obvykle. Když je naštvaná, má skvělou mušku.
Já to nechápu. Santiago v našem domě býval pořád!
A teď si na týden zmizí.
Proč se nevrátil? Proč nepožádal o schůzku?
Asi píše tu svou zarzuelu nebo je v půli nějakého kreativního procesu.
Jestli mu na mně záleží, tak ho to neomlouvá.
Někteří jsou děsní zbabělci, co se lásky týče.
Že ano, Eleno?
Ano, láska je složitá.
Jako kruhy. Ale přeci se kvůli tomu nevzdám, ne?
Jste na řadě.
Strach tě nepustí mezi lidi.
Když nechodíš mezi lidi, nemohou ti ublížit.
Ale ani tě rozveselit.
Takže první pravidlo je nezamilovat se do zbabělce.
Běžně si od Esther nenechávám radit, ale v tomto má pravdu.
Jestli je Santiago zbabělý, tak já budu odvážná.
Promluvíte si s ním?
Ne.
Tak co tedy?
Uděláte to vy.
To je opravdu velmi odvážné.
Podle mě to není dobrý nápad.
Moc si s ním nerozumím.
Proč myslíte? To rozhodně není pravda.
Vážně to není dobrý nápad.
Jste moje pravá ruka a nejlepší gardedáma ve městě.
Určitě se vám otevře.
Jistě, bude se mi otevírat.
To je úžasný nápad. Díky, Esther.
Stále se mnou nemluvíte.
Co bych měla říkat?
Stačí, že vaše náznaky musím přecházet s ledovým klidem.
Mluvte se mnou v soukromí a nebude potřeba sarkasmu.
Tak si promluvme, když chcete.
Byla to chyba.
Já to tak nevidím. Ale je jasné, že toho litujete.
- To jsem neřekla. - Takže toho nelitujete?
To jsem taky neřekla.
Když vy nic neříkáte, Josefino. Proto jsme dopadly takto.
V tom vám musím dát za pravdu.
Víte, jak dlouho jsem na to čekala?
Naše touhy občas bývají mylné.
Dobrá tedy. Budu si je muset ujasnit.
Domluvte schůzku s panem Monsalvem, ať ho lépe poznám.
Slečno. Slečno Esther.
Neříkejte mi, že to není vhodný nápadník. Odteď je budu posuzovat já.
Dobré ráno.
- Slečno Zapicová. Josefino. - Adelo.
Něco vyřizujete?
Ty jsou pro paní domu. Snad jí osladí den.
- Jak snáší smrt své sestřenice? - Doňa Paquita je ostřílená dáma.
Zvládá to s křesťanskou odevzdaností a obdivuhodnou odvahou.
Jdu se zeptat, jak se máte, ale má to smysl?
Myslím, že mi je o něco lépe.
Je vám pořád hůř.
Nepřeháněj. Je mi lépe než před týdnem.
Řekla jsi jim, že to zvládám statečně
a s křesťanskou odevzdaností?
S obdivuhodnou odvahou, ano.
Přesně tak, jak jste si to přála.
Kéž bych místo ní zemřela já.
Vždyť já v životě nic nemám.
To neříkejte. Máte toho spoustu.
Máte syna.
Syna, kterého nevídám.
- Nemám nic, Adelito. Jenom peníze. - Ale peníze jsou přeci důležité.
Nemohla jsem si za ně koupit manžela.
Manžela? Na co byste ho měla?
Na co by mi byl?
- Abyste nebyla sama. - Vidíš?
Dokonce i ty vidíš, jak jsem osamělá.
Mladý pane, kdepak jste byl?
Obchodní cesta.
Vaše matka bez chuti do života oplakává sestřenici
a vy si jedete na obchodní cestu?
- Nevidíte, že má zlomené srdce? - Ona má zlomené srdce?
Srovnáváte smrt milovaného bližního s tím, že vás odmítla žena?
Ne, jen vám říkám, proč jsem se sem nechtěl vracet.
- Nechtěl jsem vás vidět. - Já vás taky ne.
Ale musíme se pro své milované obětovat.
- Není divu, že vaše matka chce manžela. - O čem to mluvíte?
S vaší matkou to není lehké, ale má srdce ze zlata.
Važte si toho, že ji máte. Já jsem takové štěstí neměla.
A ten polibek?
Ten bych odmítla klidně tisíckrát. Víte proč?
Protože nelíbám opilé sukničkáře.
A teď mě omluvte. Uvidíme se u svačiny.
Pokud vám na vaší matce záleží, měl byste to dát najevo.
Odhodlaně. Tak se to dělá.
Obzvlášť pro někoho, koho máte rádi.
Jistě, myslím tím svoji slečnu.
Prostě se ho zeptám a zase půjdu.
Nesmějte se.
Už jsem říkala, že touhy občas neovládáme.
Ale co si to namlouvám? Tohle nedopadne dobře.
Dopadne to hodně špatně.
Snažím se, Santiago.
Ale dennodenně mi dávají najevo, že tam nepatřím.
Když po mně neházejí klobouky, tak po mně pokukují a smějí se.
Zasloužíš si tam být stejně jako oni.
Nic jim nedlužíš.
Kéž by všichni byli trochu víc jako ty.
Je to jen otázka času, než tě ti blbci nechají být.
Začínám se trochu bát. Neslyším tlukot srdce.
Otoč se.
Santi!
- Santi! - Ano?
- Přišla slečna Biandová. - Slečno Biandová!
Slečno Biandová.
Připravím vám kávu.
Ne, já už jsem měl. Díky.
Ta měla být pro dámu. Říká se tomu dobré způsoby, synku.
Co vás sem přivádí?
Vaše sestra říkala, že jí pan Torres má půjčit knihu.
Knihu?
Jakou knihu?
Don Juan Tenorio.
No jistě, tuhle.
Asi bych měla jít. Stavím se doma než půjdu na univerzitu.
Uvidíme se potom, slečno.
Díky za ten dárek.
To s tou knihou bylo chytré. Měla byste taky psát.
Proč jste u Mencíových sedm dní nebyl?
Moc práce.
Měl jsem moc práce. Píšu to libreto, víte?
Je to jiné než psaní románů. Podobá se to divadlu, ale ne zcela.
- Podíváte se… - Políbil jste Cristinu?
Ano.
Není to správné, ale musel jsem…
si něco ujasnit.
Abych lépe pochopil, co se to děje.
A proč se jí nezačnete formálně dvořit?
Cože?
Neodpověděl jste.
A co vás zajímá?
Proč jste nepožádal o schůzku.
Aha.
Protože si nejsem jistý, jestli to chci. Víte?
- Necháte to plavat? - Ne.
Vy máte vždy jasno, že? Bez mráčku.
My ostatní potřebujeme čas, abychom si rozmysleli, co chceme.
Chápete mě, slečno?
Že se mé city trochu změnily?
Jistě, vaše city přichází ve vlnách.
- Přeháníte! - Jste zbabělec!
- Nejsem! - Tak to dokažte!
Slečno Biandová!
Počkej, Eleno!
Eleno!
HŘÍŠNICE ZRÁDKYNĚ
POBĚHLICE JIDÁŠ
Byla to chyba.
Nevím, jak se to stalo.
Slečno Biandová.
Slečno?
Řeknete mi, co se děje?
PŘISTIŽENÁ
Cristino, můžeme si promluvit?
Stalo se něco?
Posadíme se?
Jistě.
Už několik dní o tom rozmýšlím.
Po mnoha diskusích
mě Angustias přesvědčila, že pro tebe i celou rodinu bude nejlepší
vyměnit gardedámu.
Cože?
Slečna Biandová na vás nemá dobrý vliv.
- To tedy má. - Neposlechla mě.
- Chtěla nás ochránit. - Nevěřím jí, Cristino.
To nesmíte, otče.
Mám dokonalou náhradnici, Alicii Casas.
- Už nepracuje pro Albu de Senovillovou. - Ne, já potřebuji Elenu.
Proč?
Eleno.
Pokud se mě chceš vyptávat, tak já tebe také.
Necháš nás na chvilku o samotě?
- Musíme s Elenou… - Nevymlouvej se, vím to.
Slečno, pojďte do mé kanceláře.
Až po vás.
Proč jste mi neřekla, že se můj kmotřenec dvoří mé dceři?
Dvoří se jí?
Cristina mi to řekla.
Vaše dcera je mladá. Možná trochu předbíhá.
Takže o ni nemá zájem?
Je příliš brzy, zatím to není oficiální.
Nejdřív je čekají pomalé a cudné námluvy a potom uvidíme…
Chtěl jsem vás propustit.
Dokud mi Cristina neřekla, co se děje.
Propustit mě?
Ale Cristina a můj kmotřenec…
Víte, nic by nám…
Nic by mě nepotěšilo víc.
A chápu, že je to pro Santiaga těžké.
Je velmi osobitý.
Cristina mi řekla, že se už pár dní neozval.
Proto ho dnes osobně pozvu a dám mu své požehnání.
To není rozumné.
Neptám se na váš názor. Dělejte jen svoji práci.
Pozvu svého kmotřence
a vy zařídíte, aby se jeho zájem přetavil v závazek.
Takže Eduardo zmizí a ty se hned začneš zajímat o Santiaga?
Je tady celý tvůj život a nezajímal tě.
Jistě, že zajímal.
Proč na to tak spěcháš?
- Myslela sis, že si toho nevšimnu? - Styděla jsem se, byla to chyba.
A chceš mu dát na krk cizí dítě?
A co mám dělat?
Mám to dítě mít sama? Ponížím tím otce a celou rodinu.
To je mi jedno.
Protože si děláš, co chceš. Jak jediná jsi šla studovat.
Všechno je ti fuk, ale já nic nemám, nic neumím.
Ale nemiluješ ho.
Miluji ho.
Co se tu děje?
Prosím, neříkej to.
Děkuji vám.
Doprovodil byste mě na univerzitu?
Nevím, co do tvé sestry vjelo,
ale ať udělala cokoli, určitě to myslela dobře.
- Jistě. - Dceruško.
Nemusíte se obtěžovat, otče. Nečekám, že budete na mé straně.
- Nevěděl jsem, že to má víc stran. - Vždy, otče.
Ať si všichni myslí, že si dělám, co chci,
ale i já mám city a řeším problémy, víte?
No tak.
Já vím.
Pojď ke mně.
Klid.
Kdybyste měl samé syny, měl byste snazší život.
No tak.
I pro nás by to bylo mnohem snazší.
Saro!
Otče, co tady děláte?
Budu na tvé straně, když tu máme strany.
Zvládnu to sama, otče. Prosím.
- Už jde. - Běžte pryč!
Co to děláte?
Měli byste se stydět!
Obviňujete vzdělané muže.
Vysvětlete dceři, že univerzita není školní dvorek.
Tak proč po mně ti muži házejí kamení jako…
Můj kmotřenec píše do Zpravodaje.
Může o zdejších poměrech informovat editora.
Číslo s takovým článkem by se náramně prodávalo.
Myslíte, že mu to řekne?
Ne, rozhodně ne.
Je to vaše sestra. Zrovna ona umí udržet tajemství.
To o Santiagovi jsem řekla, aby vás nevyhodili.
A jsem vám za to moc vděčná, ale…
teď máme horší problém.
Jaký problém? Co vám Santiago řekl?
Musím být upřímná.
Svěřil se mi.
Ale? Je v tom háček.
Všechno má nějaký háček.
Nejprve bych vám ráda řekla, že jsem si vás dost oblíbila.
A že vás nevnímám jen jako práci, ale jako přítelkyni.
Myslím to upřímně.
Cítím to stejně.
Nevíte, jak jsem ráda, že vás mám.
Mám neskutečné štěstí.
Jste má přítelkyně.
Proč ta předmluva?
- Víte, Santiago je nejistý. - Nejistý?
Kvůli vztahu s vaší rodinou.
Nechce ho ohrozit.
Ano, jsem zbabělkyně.
Ale nechci jí zlomit srdce.
Proč by ho měl ohrozit? Můj otec nemůže být šťastnější.
Vy Santiaga znáte lépe než já. Nebylo by dobré na něj tlačit.
To ano.
Nesmí po rozhovoru s vaším otcem utéct.
Cože?
Váš otec s ním chce dnes mluvit a požehnat mu.
- Říkala jsem, že to není dobrý nápad… - Pokazila jsem to, že?
Jak jsem měla tušit, že Santiago…
Co budeme dělat?
To je dobrá otázka.
Víte, že bych tam raději viděla vás než slečnu Biandovou,
ale pomohla rodině a to je to nejdůležitější.
Už dlouho jsem dona Pedra neviděla tak nadšeného.
Rozumím.
Mrzí mě to, Alicie.
To nic.
Poradím si.
Slečno Casasová, nemusela jste nic nosit.
To je na důkaz vděku.
Zachránil jste mi život.
Nepřehánějte.
Už je vám lépe?
Rozhodně.
Chutnají vám?
Velmi.
Těšil jsem se na vás.
Ale nečekal jsem, že se uvidíme tak brzy.
Musel jsem improvizovat.
Snad se vám ta projížďka líbí.
Líbí se mi, jak veslujete.
Je horko! Jsem celý splavený.
Ano? Já mám pocit, že bude pršet.
Nechcete pomoct?
Ale no tak. Vždyť to není nic těžkého.
Snad vám nebude špatně.
Josefina se moc netváří. Je nějaká pobledlá. Nebavíte se?
Ale ano, jako dítě.
- Ne! - Ne!
Ty ne!
Nemůže si dát kávu s matkou?
Déšť všechno komplikuje. Lázaro co nevidět přijde.
Můžu si za to sama, když jsem si myslela, že přijde. Dej si.
Možná za to můžu i já. Byla jsem na něj asi příliš tvrdá.
Tys na něj byla tvrdá?
Trošku. Příliš. Moc.
Nesnesla jsem, jak jste byla pořád v posteli.
Lámalo mi to srdce.
Kde je ta nejúžasnější matka pod sluncem?
Jdu pozdě, uznávám. Ale na omluvu nesu…
Petunia correntina! A živá!
Rozená trosečnice. Dokáže zazářit v každé situaci.
Jako vy, matko.
Lichotky ti vždycky šly.
Ale v zahradnictví nerozeznáš fíkus od petúnie.
Každopádně to byla omluva. Půjdeme?
Kam? Vždyť venku lije jako z konve.
Ve skleníku ne.
Zasadíme tu krásku a ukážete mi své kamélie.
Užijte si odpoledne.
Děkuji za doprovod i za tu zábavnou projížďku.
Měly jste se vidět, když mi spadla vesla.
Promiňte, náramně jsem se s vámi bavil, ale měl bych jít…
Máte naspěch? Zůstaňte.
Zneužil jsem vaší zdvořilosti.
Byla to radost. Na shledanou.
- Bavilo vás to? - Nezačínejte.
A když vám řeknu, že se mi Daniel líbí? Bude vám to jedno?
Ano, čekám na Santiaga. Ale abych mu řekla, co ho čeká.
Nudíte se?
Místo spaní máte hledat nápadníky slečnám Mencíovým.
Budete mě nesnášet, i když Carlotu přislíbím anglickému králi.
Přesně tak.
I když jste si tou věcí se Santiagem získala dona Pedra.
I mou vlídnost.
Aspoň prozatím.
Doufejte, že k té svatbě dojde.
S dovolením, jdu otevřít. Chci povzbudit nápadníka.
Upozorníte rodinu?
- Pane Torresi. - To je průtrž.
- Promluvme si. - Pitomý krám.
Nešly mi otevřít dveře.
Jako nápadník sem nesmíte chodit jak se vám zachce.
Vyslyšte mě.
Don Pedro čeká. Nemohu o tom polibku mluvit.
Ani já ne. Byla to chyba, která se nestala.
Políbili jsme se.
- Vy jste mě políbil. - A vy mi to oplatila.
- Neoplatila. - Ano, oplatila…
Teď na to nemám čas.
Musíte vědět, proč jste tady.
Pane Torresi, pojďte za mnou…
Jistě, ano.
Jde jako čuník na porážku.
Santiago, díky, že jsi tady.
Done Pedro.
Ještě v takovém počasí, že?
To ano.
- Dáš si kávu? - No…
- Jistě. - Dobře.
Ne! Já to zařídím, otče.
Dobře. Posaď se, prosím.
Asi se ptáš, proč jsem tě sem zavolal.
Víš, že jsem přímý a upřímný muž, že ano?
A že rád dělám věci pořádně.
Omlouvám se! Jste v pořádku?
Trošku to pálí.
- Pojďte za mnou. - Není třeba.
- Nehrajte to na nás. - Pojďte, otče.
Jsem v pořádku, opravdu. Omlouvám se, tohle nebylo v plánu.
To nic.
Cristina mi všechno řekla a máš mé požehnání.
Můj budoucí zeti!
To je úžasné.
- Santiago! - Carloto.
Podívej, co jsem našla. S tou promítačkou jste si jako malí hráli.
Vzpomínáš si, jak funguje, že?
Ano, uměl jsem to.
- Kde je Sara? - Sara?
Ještě není doma.
V tom dešti budou ulice zablácené.
Obávám se, že tady budeme muset počkat.
Víte, že jste jediný, kdo se mnou mluví?
Mluvil jsem s vámi jako první. Chtěl jsem vás varovat.
Můj stetoskop pověsili na věž jako korouhvičku.
Mohu vám půjčovat svůj.
Camilo Keita.
Sara Mencíová.
A kousli do jablka hříchu.
A co se stalo?
Líbilo se jim to a bylo jim jedno, že museli z ráje.
Soutěžili jsme, kdo k obrázkům vymyslí lepší příběh.
Ale pak to přestalo být zábavné. Santiago vždy vyhrál.
A tenhle? Co je to za příběh?
Nebyl to ten příběh o mečounovi?
Moc si to nepamatuji.
- Co děláte? - Už neprší, Saro?
Ano.
Co škola?
Dnes to bylo mnohem lepší. Děkuji.
Asi využiji toho, že přestalo pršet, a půjdu.
Půjdu tě vyprovodit. Otče.
Tak dobrá.
Santiago…
- Done Pedro. - Přijď brzy, synku.
- Nejste její gardedáma? - Ano.
Saro, pojď sem.
- Co je? - Co tenhle?
Ten se ti bude moc líbit. Podívej.
Bylo nebylo, v jednom chladném lese…
Asi už jsem to říkala,
ale občas nedokážeme ovládat své touhy.
Ne, není mi to jedno.
Co se děje?
Hřešit je přece lidské.
Ale je nadlidské statečně čelit následkům našeho hříchu.
Co se stalo?
On…
Prý začíná chovat city k jiné ženě.
Překlad titulků: Kateřina Gabrielová