‫אתם כבר מכירים את הסיפור.‬
‫אדם וחווה חיו לבד ובאושר בגן עדן.‬
‫הכול היה מושלם עד שיום אחד‬
‫לחווה הייתה "הברקה" לנגוס בתפוח.‬
‫די מפתיע, נכון?‬
‫שהאשמה שהכול התפקשש נופלת עלינו.‬
‫אשמתנו הנשים, החוטאות.‬
‫וכך, מאז שגורשנו מגן עדן,‬
‫אנחנו מבלות את ימינו במאבק תמידי‬ ‫בין מה שאנו רוצות,‬
‫לבין מה שעלינו לעשות.‬
‫לדעת אלוהים, כמובן.‬
‫אז מה קורה לרוב? אנחנו חוטאות.‬
‫ואז אנחנו מתחרטות על זה.‬
‫- אשמה -‬
‫אבל לפעמים אנחנו גם מתחרטות שלא חטאנו.‬
‫- חפה מפשע -‬
‫אבל למרות שזה ברור‬ ‫שאני לא אמורה לעשות את זה,‬
‫אני לא מתחרטת.‬
‫ואתם יודעים למה?‬
‫כי עד כמה שננסה,‬
‫לפעמים זה בלתי אפשרי לשלוט בדחפים שלנו.‬
‫ולפעמים, עלינו לחטוא‬ ‫כדי להימנע מחטא חמור יותר.‬
‫- חוטאת -‬
‫שלום!‬
‫- בנות הלוויה -‬
‫- שיעור מס' 4: אל תיכנעי לפיתויים -‬
‫אלנה, אל תלכי.‬
‫נוכל להזמין משהו. ארוחת בוקר, אולי.‬
‫לא, אני חייבת ללכת.‬
‫הרשי לי ללוות אותך הביתה.‬
‫נו, בדיוק אלה היו חסרים.‬
‫חווה, יש לך עצה לחוטאת כמוך?‬
‫אלנה!‬
‫תקראי לה. אני רוצה לדבר איתה.‬
‫אני לא מוכנה לזה. אלנה!‬
‫היא לא בבית,‬
‫ואני לא רוצה שתעשי סצנה. תירגעי.‬
‫איך אני יכולה להירגע, אנגוסטיאס?‬
‫הייתה לי עבודה. היה לי מקום לגור בו…‬
‫לאן עליי ללכת?‬
‫את מכירה את דולורס אינפנטס?‬
‫היא חברה שלי.‬
‫יש לה חדר פנוי. תוכלי להתאכסן שם כמה ימים.‬
‫את תמצאי עבודה אחרת.‬
‫תסמכי עליי.‬
‫זה שכפול.‬
‫אישאר בעיר עוד קצת זמן.‬
‫אמרנו רק לילה אחד.‬
‫זו הייתה פרידה טובה.‬
‫אני לא רוצה להיפרד.‬
‫אלנה.‬
‫ראיתם איך הוא עשה את זה?‬
‫את בסדר?‬
‫כן, תודה.‬
‫כן!‬
‫רגע אחד!‬ ‫-מיס ביאנדה!‬
‫כן?‬ ‫-סליחה. לא התכוונתי להפריע.‬
‫ממש לא. אל תדאגי.‬
‫איפה היית…‬ ‫-אני?‬
‫מה קרה?‬
‫אם חיפשת אותי, זה בטח חשוב.‬
‫סנטיאגו נישק אותי.‬
‫אתמול בלילה.‬
‫וזה היה קסום.‬
‫קסום?‬
‫עם אדוארדו,‬ ‫הכול היה מלא תשוקה, את מבינה?‬
‫אבל עם סנטיאגו, זה היה עדין.‬
‫מתוק, אך תקיף.‬
‫הוא יודע לנשק.‬
‫אני מתארת לעצמי. ואז מה קרה?‬
‫הוא הלך.‬
‫אבל מאז אני מחייכת.‬
‫את לא שמחה? הצרות שלנו הסתיימו.‬
‫כן, בהחלט. כמובן שאני שמחה.‬ ‫זה פשוט הפתיע אותי.‬
‫אבל, כן…‬
‫אני אוהבת לראות אותך ככה.‬
‫אני מתה לראות אותו שוב.‬ ‫ולהתחיל את החיזור שלנו.‬
‫הוא ידבר עם אבא,‬ ‫ונערוך חתונה כמו שצריך. ואז…‬
‫- כעבור שבוע -‬
‫זה תמיד עובד.‬ ‫ככל שהיא עצבנית יותר, היא מכוונת טוב יותר.‬
‫אני לא מבינה!‬ ‫סנטיאגו בילה חצי מחייו בבית הזה!‬
‫ופתאום הוא לא דורך בו שבוע.‬
‫למה הוא לא חזר?‬ ‫למה הוא לא הזמין אותי לצאת?‬
‫הוא בטח כותב את הסרסואלה שלו,‬ ‫או שהוא בעיצומו של פרויקט יצירתי.‬
‫מיס ביאנדה,‬ ‫אם באמת אכפת לו ממני, זה לא תירוץ.‬
‫יקירתי, יש אנשים‬ ‫שהם פחדנים מאוד בענייני אהבה.‬
‫נכון, אלנה?‬
‫כן, אהבה היא די מסובכת.‬
‫כמו המשחק הזה.‬
‫אבל זו לא סיבה לוותר, נכון? תורך.‬
‫הפחד גורם לנו להתרחק מאנשים אחרים.‬
‫וככה, כמובן, אנשים לא יכולים לפגוע בך.‬
‫אבל הם גם לא יכולים לגרום לך אושר.‬
‫אז חוק מספר אחת, אל תתאהבי בפחדן.‬
‫אני בדרך כלל לא מקשיבה לעצות שלה,‬ ‫אבל אסתר צודקת לחלוטין.‬
‫אם סנטיאגו מתנהג כמו פחדן,‬ ‫אני אהיה האמיצה.‬
‫את מתכוונת לדבר איתו?‬
‫לא.‬
‫אז מה?‬
‫את תעשי את זה.‬
‫אכן, הפגנת אומץ יוצאת דופן.‬
‫אני לא חושבת שזה רעיון טוב.‬
‫אין הבנה ביני ובין סנטיאגו.‬
‫למה את אומרת את זה? אני בטוחה שזה לא נכון.‬
‫תאמיני לי. זה לא רעיון טוב.‬
‫את יד ימיני, ובת הלוויה הטובה בעיר.‬
‫אני בטוחה שתגרמי לו להיפתח.‬
‫כמובן, להיפתח בפניי.‬
‫איזה רעיון נפלא. תודה, אסתר.‬
‫את עדיין לא מדברת איתי.‬
‫מה את רוצה שאומר?‬
‫מספיק שאני סובלת את הרמיזות שלך באורך רוח.‬
‫אם תדברי איתי בפרטיות,‬ ‫לא תצטרכי להשתמש בסרקזם בפומבי.‬
‫בסדר. אם את רוצה לדבר, בואי נדבר.‬
‫מה שקרה היה טעות.‬
‫אני לא מרגישה ככה.‬ ‫למרות שברור שאת מתחרטת על זה.‬
‫לא אמרתי דבר כזה.‬
‫אז את לא מתחרטת על זה?‬
‫גם לא בדיוק אמרתי את זה.‬
‫את אף פעם לא אומרת כלום, חוזפינה.‬ ‫לכן אנחנו במצב הזה.‬
‫אני חייבת להודות, את צודקת לגבי זה.‬
‫את יודעת כמה זמן חיכיתי שזה יקרה?‬
‫לפעמים הרגשות שלנו עלולים להטעות.‬
‫בסדר גמור. אני אצטרך להחליט.‬
‫תדאגי שמר מונסלבה יבקר אותי.‬ ‫אני רוצה להכיר אותו טוב יותר.‬
‫מיס. מיס אסתר.‬
‫אם כוונתך לומר‬ ‫שהוא לא שידוך טוב, תחסכי ממני.‬
‫מעכשיו, אני מחליטה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫מיס זאפיקו. חוזפינה.‬ ‫-אדלה.‬
‫יצאת לסידורים?‬
‫הם בשביל גבירת הבית.‬ ‫אני מקווה שהם ימתיקו את יומה.‬
‫איך היא מתמודדת עם מותה של בת דודתה?‬ ‫-דונה פקיטה היא אישה קשוחה ומנוסה.‬
‫היא מקבלת את זה באורך רוח נוצרי‬ ‫ובחוסן מעורר הערכה.‬
‫עמדתי לשאול מה שלומך היום, אבל למה לטרוח?‬
‫אני חושבת שאני מרגישה קצת יותר טוב.‬
‫את נראית גרוע מיום ליום.‬
‫אל תגזימי, יקירתי.‬ ‫מצבי טוב יותר מאשר בשבוע שעבר.‬
‫אני בטוחה שסיפרת לאנשים‬ ‫שאני מתמודדת עם זה באומץ‬
‫ואורך רוח נוצרי?‬
‫בחוסן מעורר הערצה, כן.‬
‫בדיוק כפי שביקשת ממני להצהיר בכל פה.‬
‫הלוואי שאני הייתי מתה במקום בת דודתי.‬
‫בהתחשב במה שחיי זימנו לי.‬
‫אל תאמרי את זה.‬ ‫יש לך כל כך הרבה בשביל מה לחיות.‬
‫יש לך בן.‬
‫בן שאני אף פעם לא רואה.‬
‫אין לי דבר מלבד כסף, אדליטה.‬
‫טוב, כסף הוא חשוב.‬
‫הוא אפילו לא הספיק‬ ‫בשביל לקנות לי בעל, יקירה.‬
‫בעל? למה את צריכה בעל?‬
‫למה שארצה בעל?‬
‫בשביל לא להיות לבד.‬
‫את מבינה?‬
‫אפילו את רואה כמה אני בודדה.‬
‫אדוני, אפשר לשאול איפה היית?‬
‫ענייני עסקים.‬
‫אימא שלך מרותקת למיטה,‬ ‫ליבה שבור בשל אובדן בת דודתה,‬
‫ואתה טיפלת בענייני עסקים?‬
‫אתה לא רואה שהיא שבורת לב?‬ ‫-אה, שבורת לב, כן?‬
‫אתה משווה את מותו של אדם אהוב,‬ ‫לאישה שלא נופלת לרגליך?‬
‫לא, אני מסביר למה לא רציתי לחזור לבית הזה.‬
‫לא התחשק לי לראות אותך.‬ ‫-גם לי לא.‬
‫אבל לפעמים צריך לעשות דברים שלא רוצים‬ ‫בשביל האנשים שאוהבים.‬
‫לא פלא שאימא שלך רוצה להתחתן.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫אמא שלך כאב ראש לא קטן,‬ ‫אבל יש לה לב נדיר שאין שני לו.‬
‫תגיד תודה שיש לך אותה.‬ ‫תאמין לי בתור מישהי שלא היה לה כזה מזל.‬
‫והנשיקה הזו?‬
‫הייתי מסרבת לנשיקה הזו עוד אלף פעם.‬ ‫אתה יודע למה?‬
‫כי אני לא מנשקת פלרטטנים שיכורים.‬
‫אם תסלח לי, נתראה בשעת התה.‬
‫מאחר שאימא שלך כל כך חשובה לך,‬ ‫הגיע הזמן שתתחיל להראות את זה.‬
‫בנחישות. ככה דברים צריכים להיעשות.‬
‫במיוחד בשביל מישהו שאתה אוהב.‬
‫אני מדברת על הגברת שלי, כמובן.‬
‫בסדר. אני אשאל אותו וזהו זה.‬
‫אל תצחקו.‬
‫אמרתי לכם,‬ ‫לפעמים אנחנו לא יכולים לשלוט בדחפים שלנו.‬
‫על מי אני עובדת? זה ייגמר רע.‬
‫זה ייגמר רע מאוד.‬
‫אני ממש משתדלת, סנטיאגו.‬
‫אבל כל יום הם גורמים לי להבין‬ ‫שאני לא חלק מעולמם.‬
‫כשהם לא זורקים עליי כובעים,‬ ‫אלה מבטים קטנים, או גרוע מזה, הצחוקים.‬
‫שרה, הרווחת את מקומך שם, בדיוק כמוהם.‬
‫את לא חייבת להם כלום.‬
‫הלוואי שכולם היו קצת יותר כמוך.‬
‫שרה, זה רק עניין של זמן‬ ‫עד שהאידיוטים האלה יעזבו אותך בשקט.‬
‫היי, אני מתחילה לדאוג. אני לא שומעת דופק.‬
‫תסתובב.‬
‫סנטי!‬
‫סנטי?‬ ‫-כן.‬
‫מיס ביאנדה!‬
‫מיס ביאנדה.‬
‫אני אכין קפה.‬
‫לא, כבר שתיתי. תודה.‬
‫לא, בשביל הגברת הצעירה.‬ ‫זה נקרא נימוסים, יקירי.‬
‫מה מביא אותך לכאן, מיס ביאנדה?‬
‫אחותך אמרה שלמר טורס יש ספר להשאיל לה.‬
‫ספר?‬
‫איזה ספר?‬
‫"דון חואן טנוריו."‬
‫אה, הספר הזה.‬
‫אני צריכה ללכת.‬ ‫אני רוצה לעצור בבית לפני שאלך לאוניברסיטה.‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫תודה על המתנה.‬
‫מאוד חכם מצדך להזכיר את דון חואן.‬ ‫אולי תשקלי להיות סופרת.‬
‫למה לא ביקרת את משפחת מנסיה כבר שבוע?‬
‫עבודה.‬
‫די הרבה עבודה.‬ ‫אני עובד על הליברית לסרסואלה.‬
‫זה שונה מכתיבת רומנים.‬ ‫זה דומה לתיאטרון, אבל לא אותו הדבר.‬
‫את מוכנה להעיף מבט…‬ ‫-נישקת את כריסטינה?‬
‫כן.‬
‫זה היה בלתי הולם, אבל עשיתי את זה…‬
‫כדי לנסות להבין.‬
‫כדי להבין טוב יותר מה קורה.‬
‫למה לא ביקרת אותה באופן רשמי‬ ‫כדי לחזר אחריה?‬
‫מה?‬
‫לא ענית לי.‬
‫ועל מה את רוצה שאענה, מיס ביאנדה?‬
‫למה לא ביקשת פגישה רשמית.‬
‫כי למען האמת,‬ ‫אני לא בטוח שאני רוצה עוד פגישה.‬
‫אתה משאיר את העניין ככה?‬ ‫לא.‬
‫את תמיד רואה דברים בבירור, נכון?‬ ‫ברורים כשמש.‬
‫טוב, שאר בני האדם צריכים זמן‬ ‫כדי לדעת מה הם רוצים.‬
‫את מבינה מה אני אומר, ביאנדה?‬
‫הרגשות שלי השתנו.‬
‫בטח, הרגשות שלך באים והולכים כמו הגאות.‬
‫זו מכה מתחת לחגורה!‬ ‫-אתה פחדן!‬
‫אני לא פחדן!‬ ‫-אז תוכיח!‬
‫מיס ביאנדה!‬
‫חכי. אלנה!‬
‫אלנה!‬
‫-חוטאת‬ ‫בוגדת -‬
‫- זונה‬ ‫נחש -‬
‫זו הייתה טעות.‬
‫אני לא יודעת איך זה קרה.‬
‫מיס ביאנדה.‬
‫מיס?‬
‫את מוכנה לספר לי אחת ולתמיד, מה קורה?‬
‫- נתפסה על חם -‬
‫כריסטינה, אפשר לדבר?‬
‫קרה משהו?‬
‫שנשב?‬ ‫-כמובן.‬
‫חשבתי על זה במשך כמה ימים.‬
‫ואחרי שדיברנו על זה שוב,‬
‫אנגוסטיאס שכנעה אותי‬ ‫שהדבר הכי טוב לך ולמשפחה…‬
‫זה להחליף בת לוויה.‬
‫מה?‬
‫מיס ביאנדה לא משפיעה עליכן לטובה.‬
‫כמובן שכן.‬ ‫-היא ערערה על סמכותי.‬
‫היא ניסתה להגן עלינו.‬ ‫-אני לא סומך עליה, כריסטינה.‬
‫אתה לא יכול לעשות את זה.‬
‫יש לנו את המחליפה המושלמת, אליסיה קסאס.‬
‫היא כבר לא אצל אלבה דה סנובייה.‬
‫לא, אלנה חייבת להישאר. אני זקוקה לה.‬ ‫-למה?‬
‫אלנה!‬
‫אם באת לבקש פרטים,‬ ‫עמדתי לעשות את אותו הדבר.‬
‫את יכולה לתת לנו רגע, בבקשה?‬
‫אלנה ואני…‬ ‫-תחסכי ממני את הסיפורים. אני יודעת.‬
‫מיס ביאנדה, בואי למשרדי.‬
‫אחרייך.‬
‫מתי תכננת לספר לי שבן הסנדקות שלי‬ ‫הוא עכשיו המחזר הרשמי של בתי?‬
‫מחזר רשמי?‬
‫כריסטינה עדכנה אותי.‬
‫ובכן, הבת שלך צעירה.‬ ‫ייתכן שהיא הייתה פזיזה מדי.‬
‫כוונתך שהוא לא מעוניין?‬
‫כוונתי היא שמוקדם מדי לראות בזה משהו רשמי.‬
‫הם יתחילו חיזור זהיר ואיטי, שבו נראה…‬
‫התכוונתי לפטר אותך.‬
‫עד שכריסטינה סיפרה לי מה קרה.‬
‫התכוונת לפטר אותי?‬
‫אבל כריסטינה ובן הסנדקות שלי…‬
‫ובכן, אין דבר…‬
‫שישמח אותי יותר.‬
‫ואני יודע עד כמה קשה בוודאי לסנטיאגו.‬
‫הוא בחור מוזר מאוד.‬
‫כריסטינה סיפרה לי‬ ‫שהיא בקושי שמעה ממנו לאחרונה.‬
‫אז היום אני אזמין אותו ואתן לו את ברכתי.‬
‫זה לא חכם, דון פדרו.‬
‫אני לא שואל לדעתך.‬ ‫אני מבקש ממך לעשות את עבודתך.‬
‫אני אזמין את בן הסנדקות שלי,‬
‫ואת תוודאי שהעניין שלהם הופך לחיזור.‬
‫אז אדוארדו נעלם,‬
‫ופתאום את מתעניינת בסנטיאגו?‬
‫כשמעולם לא שמת אליו לפני כן.‬
‫בטח שכן.‬
‫למה את כל כך נואשת למצוא מחזר?‬
‫חשבת שלא אשים לב?‬ ‫-התביישתי לספר לך שעשיתי את הטעות הזו.‬
‫אבל לא התביישת לשקר לו לגבי הילד?‬
‫מה את רוצה שאעשה?‬
‫שאלד את התינוק הזה לבד?‬ ‫זה יביך את אבא ואת המשפחה.‬
‫לא אכפת לי מזה.‬
‫כי את תמיד עושה מה שאת רוצה.‬ ‫את היחידה שלומדת באוניברסיטה.‬
‫לא אכפת לך מכלום,‬ ‫אבל לי אין כלום. אני לא יכולה לעשות כלום.‬
‫אבל את לא אוהבת אותו.‬
‫אני כן אוהבת אותו.‬
‫מה קורה פה?‬
‫בבקשה אל תגידי כלום.‬
‫תודה.‬
‫אם אתה הולך, תוכל לקחת אותי לשיעור?‬
‫אני לא יודע מה קרה עם אחותך,‬
‫אבל אני בטוח שמה שלא עשתה,‬ ‫זה היה מתוך כוונה טובה.‬
‫בטח, כמובן.‬ ‫-בתי.‬
‫לא, אבא, אל תטרח. לא ציפיתי שתהיה בצד שלי.‬
‫לא ידעתי שיש צדדים.‬ ‫-יש צדדים, אבא.‬
‫וזה בסדר שכולם חושבים שאני עקשנית‬ ‫ועושה מה שאני רוצה,‬
‫אבל גם לי יש בעיות. אתה מבין?‬
‫היי.‬
‫אני יודע.‬
‫היי. בואי הנה.‬
‫תירגעי.‬
‫החיים שלך היו הרבה יותר קלים‬ ‫אם היו לך בנים.‬
‫היי.‬
‫זה היה הרבה יותר פשוט גם בשבילנו.‬
‫שרה!‬
‫אבא, מה אתה עושה פה?‬
‫עומד לצדך, אם יש צדדים.‬
‫אני יכולה להתמודד עם זה בעצמי, אבא. בבקשה.‬
‫הנה היא באה.‬ ‫-תסתלק מכאן!‬
‫מה אתם עושים, לכל הרוחות?‬
‫תתביישו לכם!‬
‫אתה מאשים גברים מלומדים.‬
‫תגיד לבת שלך‬ ‫שהאוניברסיטה היא לא חצר משחקים.‬
‫הגברים שלך זורקים אבנים כאילו הם נמצאים ב…‬
‫בן הסנדקות שלי כותב ב"אל קורספונסל".‬
‫הוא יכול לספר לעורך מה קורה כאן.‬
‫זו תהיה כתבה שתימכר בהרבה עותקים.‬
‫את חושבת שהיא סיפרה לו?‬
‫לא, כמובן שלא.‬
‫היא אחותך.‬ ‫אם מישהו מסוגל לשמור סוד בבית הזה, זו היא.‬
‫אם את מתכוונת לסנטיאגו, עשיתי את זה למענך.‬ ‫רציתי להציל את העבודה שלך.‬
‫ותאמיני לי, אני אסירת תודה, אבל…‬
‫עכשיו יש לנו בעיה גדולה יותר.‬
‫איזו בעיה? מה סנטיאגו אמר לך?‬
‫עליי להיות כנה.‬
‫הצלחתי לגרום לו להיפתח.‬
‫אבל? כי יש "אבל".‬
‫בכל פעם שיש "אבל", יש בעיה.‬
‫מיס, קודם כל,‬ ‫רציתי לומר שאני מחבבת אותך מאוד.‬
‫ושמעבר לתפקידי, אני מחשיבה אותך כחברה.‬
‫אני באמת מתכוונת לזה.‬
‫זה הדדי, אלנה.‬
‫אין לך מושג כמה אני שמחה שיש לי אותך.‬
‫אין לך מושג איזה מזל יש לי.‬
‫את חברתי היקרה.‬
‫אז למה כל הדרמטיות?‬
‫תביני, לסנטיאגו יש ספקות.‬ ‫-ספקות?‬
‫בגלל מערכת היחסים שלו עם משפחתך.‬
‫הוא לא רוצה לסכן אותה.‬
‫- פחדנית -‬
‫כן, אני פחדנית.‬
‫אבל לא רציתי לשבור את ליבה. אני מצטערת.‬
‫למה שהוא יסכן אותה? אבא שלי מאושר.‬
‫את מכירה את סנטיאגו טוב ממני.‬ ‫אני בטוחה שעדיף לא ללחוץ עליו.‬
‫כן, כמובן.‬
‫יהיה חבל אם הוא יסתלק אחרי שידבר עם אביך.‬
‫מה?‬
‫אביך רוצה לדבר איתו מאוחר יותר היום‬ ‫כדי לתת לו את ברכתו.‬
‫אמרתי לו שזה לא רעיון טוב, אבל…‬ ‫-הרסתי הכול, נכון?‬
‫איך יכולתי לדעת שסנטיאגו…‬
‫מה נעשה?‬
‫זו שאלה מצוינת.‬
‫את יודעת שאני מעדיפה אותך‬ ‫על פני מיס ביאנדה.‬
‫אבל היא עזרה למשפחה, וזה כל מה שחשוב.‬
‫עבר הרבה זמן‬ ‫מאז שראיתי את דון פדרו מאושר כל כך.‬
‫אני מבינה.‬
‫אני מצטערת, אליסיה.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אני אסתדר.‬
‫מיס קסאס, לא היית צריכה להביא כלום.‬
‫רציתי להביע את תודתי.‬
‫הצלת את חיי.‬
‫את מגזימה.‬
‫את מרגישה טוב יותר?‬
‫בהחלט.‬
‫מוצאים חן בעיניך?‬
‫מאוד.‬
‫חיכיתי בקוצר רוח לפגוש אותך שוב.‬
‫אבל לא ציפיתי שזה יקרה כל כך מהר.‬
‫נאלצתי לאלתר.‬
‫אני מקווה שהטיול הזה ימצא חן בעינייך.‬
‫זה תענוג לראות אותך חותר.‬
‫חם בחוץ! כל כך לח.‬
‫אני חושבת שעומד לרדת גשם.‬
‫אתה לא רוצה עזרה?‬
‫בבקשה. זו כלל לא טרחה.‬
‫אני מקווה שלא תקבלו מחלת ים.‬
‫חוזפינה לא נראית טוב. את לא נהנית?‬
‫כמו ילדה קטנה.‬
‫לא!‬
‫לא גם אתה!‬
‫זה כל כך נורא לשתות קפה עם אימא שלך?‬
‫את יודעת איך זה כשיורד גשם.‬ ‫לזארו בוודאי יגיע בקרוב.‬
‫לא, זו אשמתי שחשבתי שהוא יבוא. תאכלי.‬
‫אולי יש לי חלק באשמה.‬ ‫ייתכן שהייתי קשוחה מדי איתו.‬
‫את היית קשוחה איתו?‬
‫רק קצת. די הרבה. יותר מדי.‬
‫פשוט לא יכולתי לשאת לראות אותך ככה במיטה.‬ ‫זה שבר את ליבי.‬
‫איפה האימא הכי יפה בעולם?‬
‫אני מאחר, אני יודע. אבל כפיצוי…‬
‫פטוניה קוריינטס! כל כך צבעונית!‬
‫שורדת מלידה. מסוגלת להתבלט, לא משנה מה.‬
‫בדיוק כמוך, אימא.‬
‫חנופה תמיד הייתה אחת מתכונותיך החזקות.‬
‫אבל בכל הקשור לגינון,‬ ‫לא יכולת להבדיל בין פיקוס לפטוניה.‬
‫בכל מקרה, זו הייתה התנצלות. תצטרפי אליי?‬
‫אבל לאן? יורד גשם זלעפות.‬ ‫-לא בחממה.‬
‫נשתול את היופי הזה,‬ ‫ותוכל להראות לי את הקמליות שלך.‬
‫שיהיה לכם אחר צהריים טובים.‬
‫תודה שהסעת אותנו הביתה.‬ ‫ועל השיט בסירה. היה כיף.‬
‫הייתן צריכות לראות את הפנים שלכן‬ ‫כשהפלתי את המשוטים.‬
‫סליחה. נהניתי מאוד, אבל אני חייב ללכת…‬
‫אתה ממהר? תישאר.‬
‫ניצלתי די והותר את אדיבותך.‬
‫זה היה תענוג. להתראות.‬
‫נהנית מהחיזור?‬ ‫אל תיכנסי לזה.‬
‫מה אם אגיד שאני דווקא מחבבת את דניאל?‬ ‫לא יהיה לך אכפת?‬
‫כן, אני מחכה לסנטיאגו.‬ ‫אבל רק כדי להזהיר אותו מפני מה שמחכה לו.‬
‫בוהה באוויר?‬
‫את מוצאת מחזר למיס מנסיה,‬ ‫ואז את מתחילה להתעצל.‬
‫גם אם אחתן את קרלוטה עם מלך אנגליה,‬ ‫את לא תאהבי אותי.‬
‫אכן.‬
‫אם כי בעניין הצעיר סנטיאגו,‬ ‫זכית בחסדו של דון פדרו.‬
‫וגם בחסדיי.‬
‫לעת עתה.‬
‫כדאי לך לוודא שהחתונה תתקיים.‬
‫סליחה. אני אפתח את הדלת.‬
‫אני הולכת לעודד את המחזר.‬
‫תוכלי להודיע לבני משפחת מנסיה?‬
‫מר טורס.‬ ‫-יורד גשם זלעפות.‬
‫אני צריכה לדבר איתך.‬ ‫-דבר ארור.‬
‫לא הצלחתי לפתוח את הדלת.‬
‫כמובן. בתור מחזר,‬ ‫הוא לא יכול להסתובב חופשי.‬
‫תקשיב לי.‬
‫דון פדרו מצפה לי.‬ ‫אני לא יכול לדבר על הנשיקה.‬
‫גם אני לא.‬ ‫נעמיד פנים שהטעות הזו לא קרתה.‬
‫אבל באמת התנשקנו.‬
‫אתה נישקת אותי.‬ ‫-כן, ואת נישקת אותי בחזרה.‬
‫לא נישקתי אותך בחזרה.‬
‫נישקת אותי בחזרה…‬ ‫-אין לי זמן להתווכח.‬
‫חשוב שתדע למה אתה כאן.‬
‫מר טורס, אם תבוא אחריי…‬
‫כמובן. כן.‬
‫כצאן לטבח.‬
‫סנטיאגו, תודה שבאת.‬
‫דון פדרו.‬
‫במיוחד עם הגשם הזה. נכון?‬
‫כן.‬
‫תרצה קפה?‬
‫כמובן.‬ ‫-נפלא.‬
‫לא! אני אטפל בזה, אבא.‬
‫בסדר. שב בבקשה.‬
‫אתה בטח תוהה מדוע קראתי לך לכאן.‬
‫אתה יודע שאני אדם ישיר ואמיתי, נכון?‬
‫ואני מעדיף לעשות דברים כמו שצריך.‬
‫אני מצטערת! אתה בסדר?‬
‫טוב, זה שורף קצת.‬
‫בוא למטבח. נשטוף במים.‬ ‫-לא, אני בסדר.‬
‫אין צורך להעמיד פני גיבור.‬ ‫-בוא, אבא.‬
‫אני בסדר, אני מבטיח לך.‬ ‫אני מצטער. זה לא הולך כמתוכנן.‬
‫זה בסדר.‬
‫כריסטינה עדכנה אותי לגבי הכול.‬ ‫אני רוצה שתדע שיש לך את ברכתי.‬
‫חתני לעתיד!‬
‫כמה מרגש!‬
‫סנטיאגו!‬ ‫-קרלוטה.‬
‫תראה מה מצאתי.‬
‫פנס הקסם ששיחקתם איתו כשהייתם ילדים.‬
‫ידעת איך זה עובד, נכון?‬
‫כן, ידעתי.‬
‫איפה שרה?‬ ‫-שרה?‬
‫היא עדיין לא בבית.‬
‫עם הגשם הזה, הרחובות בטח בוציים.‬
‫אז אני חושש שנצטרך לחכות כאן קצת.‬
‫אתה יודע שאתה היחיד שמעז לדבר איתי?‬
‫דיברתי איתך לפני כולם. ניסיתי להזהיר אותך.‬
‫הם תלו את הסטטוסקופ שלי במגדל הפעמונים,‬ ‫כאילו היה שבשבת.‬
‫אתה יכול להשתמש בשלי מתי שתרצה.‬
‫קמילו קייטה.‬
‫שרה מנסיה.‬
‫והם נגסו בפרי האסור.‬
‫ואז מה קרה?‬
‫הם אהבו את זה.‬ ‫אז לא היה להם אכפת כשהם נזרקו מגן עדן.‬
‫הייתה לנו תחרות.‬
‫לראות מי ימציא‬ ‫את הסיפור הטוב ביותר לכל תמונה.‬
‫אבל סנטיאגו הרס את הכיף.‬ ‫הוא קיבל את כל השבחים.‬
‫ומה עם זו? את זוכרת את הסיפור?‬
‫לא השתמשת בה לסיפור על דג החרב?‬
‫לא… אני לא ממש זוכר, למען האמת.‬
‫מה אתם עושים?‬ ‫-שרה, הגשם הפסיק?‬
‫כן.‬
‫איך היה השיעור?‬
‫הרבה יותר טוב, האמת. תודה.‬
‫עכשיו כשהגשם פסק, אני אלך לדרכי.‬
‫אני אלווה אותו לדלת, אבא.‬
‫בסדר גמור. סנטיאגו…‬
‫דון פדרו.‬ ‫-נתראה בקרוב, בן.‬
‫את לא בת הלוויה?‬ ‫-כן.‬
‫שרה, בואי הנה.‬
‫מה?‬ ‫-ספרי לי על התמונה הזו.‬
‫את תמותי על זה. תקשיבי.‬
‫היה היה פעם, ביער קר ואפל מאוד…‬
‫אני חושבת שכבר אמרתי את זה.‬
‫לפעמים אנחנו לא יכולים לשלוט בדחפים שלנו.‬
‫לא, כן אכפת לי.‬
‫מה קרה, סנטיאגו?‬
‫אחרי הכול, לחטוא זה אנושי.‬
‫להיות על-אנושי,‬
‫זה להתמודד עם ההשלכות של החטא הזה בעוצמה.‬
‫מה קרה?‬
‫הוא…‬
‫הוא מתחיל לפתח רגשות כלפי אישה אחרת.‬
‫תרגום כתוביות: תמר פימה‬