Ismerik a történetet.
Ádám és Éva kettesben, boldogan éltek a Paradicsomban.
Minden tökéletes volt, mígnem egy napon
Évának az a remek ötlete támadt, hogy beleharap egy almába.
Micsoda meglepetés, igaz?
Hogy minket hibáztatnak mindenért, ami romba dől.
Mindig a nők a bűnösök.
Mióta száműztek a Paradicsomból,
folyamatosan őrlődünk a vágyaink és a kötelességeink között.
Mármint Isten szerint.
És mi szokott történni? Vétkezünk.
Amit aztán megbánunk.
BŰNÖS
Bár néha azt is, ha nem vétkezünk.
ÁRTATLAN
De, habár egyértelmű, hogy nem kellene ezt csinálnom,
nem bánom.
Tudják, hogy miért?
Mert hiába igyekszünk,
van, amikor teljességgel lehetetlen irányítani az ösztöneinket.
Máskor azért kell vétkeznünk, nehogy még nagyobb bűnt kövessünk el.
VÉTKES
SZERVUSZTOK!
IFJÚ HÖLGYEK KÉZIKÖNYVE
4. LECKE: ÁLLJ ELLEN A KÍSÉRTÉSNEK
Elena, ne menj el!
Rendelhetnénk valamit. Reggelit, mondjuk.
Nem. Mennem kell.
Hadd kísérjelek haza!
Nézzék csak, ki van itt!
Éva, van valami tanácsod egy másik vétkezőnek?
Elena!
Hívja ide! Beszélni akarok vele.
Ezt nem hagyom annyiban. Elena!
Nincs itt.
Ne rendezz jelenetet! Nyugodj meg!
Hogy nyugodhatnék meg?
Volt állásom. Volt hol laknom…
Mégis hová menjek?
Ismered Dolores Infantest? A barátnőm.
Van szabad szobája. Lakhatsz ott pár napig.
Úgyis találsz másik munkát.
Hidd el nekem!
Neked másoltattam.
- Egy darabig még a városban maradok. - Csak egy éjszakáról volt szó.
Kellemes búcsú volt.
Nem akarok elbúcsúzni.
Elena!
Látták, hogy csinálta?
Jól van?
Igen, köszönöm.
Igen!
- Egy pillanat! - Kisasszony!
- Igen? - Elnézést kérek a zavarásért!
Nem zavar. Ne aggódjon!
- Hol járt? - Én?
Mi a baj? Ha keresett, bizonyára fontos dolog lehet.
Santiago megcsókolt.
Tegnap este.
Varázslatos pillanat volt.
Varázslatos?
Eduardo és köztem hatalmas volt a szenvedély.
Santiago viszont nagyon gyengéd volt.
Kedves, de határozott.
Tud csókolózni.
Képzelem. És aztán mi történt?
Elment.
De azóta is mosolygok.
Nem örül? Végre nem kell tovább szenvednünk.
Dehogynem. Természetesen örülök. Csak meglepett.
De igen,
jó ilyennek látni.
Alig várom, hogy elkezdődjön az udvarlás.
Beszél apámmal, összeházasodunk, ahogy kell, és aztán…
EGY HÉTTEL KÉSŐBB
Sosem hibázik. Minél bosszúsabb, annál jobban céloz.
Nem értem! Santiago állandóan itt lebzsel!
Erre hirtelen egy hétre eltűnik.
Miért csinálja? Miért nem hívott randevúra?
Biztosan a zarzueláját írja, vagy nagyon belemerült az alkotásba.
Kisasszony, ez nem érv, ha fontos vagyok neki.
Vannak, akik igen gyávák a szerelem terén.
Nem gondolja, Elena?
- De. A szerelem igen bonyolult. - Akárcsak a gémes játék.
De attól még nem kell feladni, igaz? Ön jön.
A félelem távol tart másoktól.
És úgy nyilván nem bánthatnak.
De boldoggá sem tehetnek.
Az első szabály, hogy ne szeress bele gyáva emberbe.
Nem szoktam komolyan venni Esther tanácsait, de most igaza van.
Ha Santiago gyáva, nekem kell bátornak lennem.
Beszélni fog vele?
Nem.
Akkor mi lesz?
Ön beszél vele.
Ez valóban rendkívüli bátorságra vall.
Nem tartom bölcs ötletnek.
- Santiagóval nem értjük egymást. - Miért mondja ezt? Kétlem, hogy igaz.
Nem jó ötlet, higgye el nekem!
Ön a jobbkezem, és a város legjobb gardedámja.
Csak el tudja érni, hogy megnyíljon.
Hogy megnyíljon nekem, hogyne.
Micsoda ragyogó ötlet! Köszönöm, Esther!
Még mindig nem beszél velem.
Mégis mit mondjak?
Éppen elég sztoikus türelemmel viselni a célozgatásait.
Beszélgetés helyett szarkasztikus megjegyzéseket tesz.
Jól van. Ha beszélni akar, beszéljünk!
Hiba volt, ami történt.
Én nem így érzek. De egyértelmű, hogy ön megbánta.
Azt nem mondtam.
- Akkor nem bánja? - Éppenséggel azt sem mondtam.
Soha nem mond semmit. Ezért vagyunk ebben a helyzetben.
El kell ismernem, ebben igaza van.
Tudja, mióta vártam arra, hogy ez megtörténjen?
Az érzéseink félrevezethetnek.
Rendben. Akkor döntést kell hoznom.
Szervezzen randevút Monsalve úrral! Meg akarom ismerni.
Kisasszony! Esther kisasszony!
Kérem, hagyjon azzal, hogy nem megfelelő jelölt!
Erről mostantól én döntök.
Jó reggelt!
- Zapico kisasszony! Josefina! - Adela!
Ügyeket intézel?
A ház asszonyának viszem. Hátha megédesíti a napját.
- Hogy viseli a kuzinja halálát? - Doña Paquita szívós nő.
Keresztényi nyugalommal és bámulatos lelkierővel viseli.
Meg akartam kérdezni, hogy van ma, de felesleges.
- Azt hiszem, egy kicsit jobban vagyok. - Napról napra rosszabbul fest.
Ne túlozz, kedvesem! Jobban vagyok, mint a múlt héten.
Ugye azt mondtad másoknak, hogy nagy lelkierővel,
keresztényi nyugalommal viselem?
Bámulatos lelkierővel, igen. Elhíreszteltem, ahogy kérte.
Bárcsak inkább én haltam volna meg a kuzinom helyett!
Hisz olyan üres az életem!
Ne mondjon ilyet! Bőven van miért élnie.
Van egy fia.
Akit szinte sosem látok.
Nincs nekem semmim, csak pénzem, Adelita.
Azért az is igen fontos.
Arra sem volt elég, hogy férjet fogjak magamnak.
Mégis mi szüksége lenne egy férjre?
Miért is akarnék férjet?
- Hogy ne legyen egyedül. - Már érted?
Még te is látod, mennyire magányos vagyok.
Uram, megkérdezhetem, hol járt?
Üzleti úton.
Az anyja ki sem kel az ágyból, úgy kínozza a gyász,
ön pedig üzleti ügyeket intéz?
- Nem látja, hogy összetört a szíve? - Neki tört össze a szíve?
Az édesanyja gyászát ahhoz hasonlítja, hogy egy nő elutasította?
Nem, csak ezért nem vágytam visszajönni ide.
- Mert nem akartam látni önt. - Én sem önt.
De a szeretteinkért néha erőt kell vennünk magunkon.
- Nem csoda, hogy az anyja férjre vágyik. - Miről hadovál?
Az édesanyja sok fejfájást okoz nekem, de hatalmas szíve van.
Hálás lehet érte, higgye el! Én nem vagyok ilyen szerencsés.
Ami pedig a csókot illeti, ezerszer visszautasítanám. Tudja, miért?
Mert nem kezdek ittas szoknyapecérekkel. A teánál találkozunk.
Ha olyan sokat jelent önnek az anyja, ideje, hogy ki is mutassa.
Eltökélten kell intézni a dolgokat.
Főleg, ha egy szerettünkért tesszük.
Az én kisasszonyomról beszélek.
Jól van. Megkérdezem, és kész.
Ne nevessenek!
Néha lehetetlen irányítani az ösztöneinket.
Kit akarok áltatni? Ennek rossz vége lesz.
Ennek nagyon rossz vége lesz.
Nagyon igyekszem, Santiago.
De folyton a tudtomra adják, hogy nem vagyok odavaló.
Ha épp nem kalappal dobálnak, furcsán néznek rám, vagy kinevetnek.
Sara, ugyanúgy kiérdemelted a helyedet, mint ők.
Nem tartozol nekik.
Bárcsak mindenki olyan lenne, mint te!
Csak idő kérdése, és azok a bolondok békén hagynak.
Kezdek aggódni. Nem hallom a szívverésed.
Fordulj meg!
Santi!
- Santi? - Igen?
Itt van Bianda kisasszony.
- Bianda kisasszony! - Bianda kisasszony!
Főzök kávét.
- Nem szükséges. Már ittam. Köszönöm. - Nem. A hölgynek.
Az illem megkívánja, fiacskám.
Mi szél hozta, Bianda kisasszony?
A nővére kölcsönkérne egy könyvet Torres úrtól.
Könyvet?
- Milyen könyvet? - A Don Juan Tenoriót.
Ja, hogy azt.
Indulnom kell. Óra előtt még haza akarok szaladni.
Viszlát később, kisasszony!
Köszönöm az ajándékot.
Nagyon okos volt a Don Juan-utalás. Író is lehetne önből.
Miért nem járt egy hete Mencíáéknál?
Dolgoztam.
Elég sokat. Azt a librettót írom.
Más, mint a regényírás. A többi színpadi műtől is eltér.
- Megnézi… - Megcsókolta Cristinát?
Igen.
Helytelen volt. Azért tettem…
hogy tisztán lássak.
Hogy jobban értsem a helyzetet.
Miért nem kezdett el udvarolni neki?
Tessék?
Nem válaszolt.
Mire is vár választ?
Hogy miért nem hívta randevúra.
Mert nem vagyok biztos abban, hogy szeretném.
- Annyiban hagyja? - Nem.
Ön mindig kristálytisztán látja a helyzetet, igaz?
Másoknak több időre van szükségük, hogy tudják, mit akarnak.
Érti, amit mondok, kisasszony?
Valamelyest megváltoztak az érzéseim.
Hogyne. Az érzései csak úgy hullámzanak.
- Ez aljas volt. - Ön gyáva!
- Nem vagyok az! - Bizonyítsa be!
Bianda kisasszony!
Várj! Elena!
VÉTKES ÁRULÓ
CÉDA JÚDÁS
Ez hiba volt.
Nem tudom, hogy történhetett meg.
Bianda kisasszony!
Kisasszony?
Elárulná végre, hogy mi folyik itt?
TETTEN ÉRVE
Cristina, beszélhetnénk?
Történt valami?
- Leülünk? - Hogyne.
Már pár napja gondolkodom ezen.
Ismét megvitattuk a kérdést,
és Angustias meggyőzött, hogy neked és a családnak is ez a legjobb.
- Új gardedámotok lesz. - Tessék?
Bianda kisasszony nincs jó hatással rátok.
- Nem igaz. - Engedetlen volt.
- Meg akart védeni minket. - Nem bízom benne.
Apám, nem teheti ezt!
Van egy tökéletes jelöltünk. Alicia Casas.
Eljött Alba de Senovillától.
- Nem fogadom el. Szükségem van Elenára. - Miért?
Elena!
Ha engem akarsz kifaggatni, én is azért jöttem.
Megbocsátanál egy pillanatra?
- Elenával… - Kímélj meg a dajkameséktől! Tudom.
Kisasszony, az irodámban várom.
Csak ön után.
Mikor tervezte elmondani, hogy a keresztfiam udvarol a lányomnak?
Udvarol a lányának?
Cristina tájékoztatott róla.
Nos, a leánya még fiatal. Talán kissé elhamarkodottan ítélt.
- Santiago mégsem érdeklődik iránta? - Csupán korai udvarlásnak nevezni.
Óvatos, lassú udvarlásra számíthatunk, és majd meglátjuk…
El akartam bocsátani önt.
Amíg Cristina el nem mondta, mi történt.
El akart bocsátani?
De Cristina és a keresztfiam…
Nos, semmi sem tenne minket…
vagyis engem boldogabbá.
Tudom, milyen nehéz lehet Santiagónak.
Nem hétköznapi fiatalember.
Cristina az elmúlt napokban alig hallott felőle.
Így hát ma áthívom, és áldásomat adom kettőjükre.
Nem bölcs ötlet.
Nem a véleményét kértem, hanem azt, hogy végezze a munkáját.
Elhívom a keresztfiamat,
ön pedig tesz róla, hogy az érdeklődésből udvarlás legyen.
Eduardo eltűnik, és hirtelen elkezd érdekelni Santiago?
Mindig itt volt, de észre sem vetted.
Dehogynem.
Miért akarsz ennyire udvarlót?
- Azt hitted, nem veszem észre? - Szégyelltem a hibát, amit elkövettem.
De a nyakába varrod más gyerekét?
Mit vársz tőlem?
Maradjak egyedül, és hozzak szégyent apámra és a családra?
Teszek rá.
Te mindig a saját fejed után mész. Csak te jársz egyetemre.
Téged semmi sem érdekel. De nekem nincs mit csinálnom.
De nem szereted.
Dehogynem.
Mi folyik itt?
Kérlek, ne szólj semmit!
Köszönöm.
Ha most indul, elvinne az egyetemre?
Nem tudom, mi történt a nővéreddel,
de akármit is tett, bizonyára jó szándék vezérelte.
- Igen, persze. - Kislányom!
Ne, apám! Ne fáradjon! Nem vártam, hogy az én oldalamra áll.
- Meglep, hogy nem egy oldalon álltok. - Pedig nem.
Mindenki erős akaratúnak tart,
de nekem is vannak érzéseim és gondjaim.
Kislányom!
Tudom én.
Bújj ide!
Nyugodj meg!
Annyival könnyebb élete lenne, ha fiai lennének.
Ugyan!
És nekünk is sokkal könnyebb lenne.
Sara!
Apám, mit keres itt?
A te oldaladra állok, ha szükség van rá.
Meg tudom oldani egyedül, apám. Kérem!
- Ott jön. - Menjen el!
Mi a csudát művelnek?
Szégyellhetnék magukat!
Tanult férfiakat gyanúsít.
Mondja meg a lányának, hogy az egyetem komoly hely!
A férfiak úgy dobálják a köveket, mintha…
A keresztfiam az El Corresponsalnak ír. Elmondhatja a szerkesztőnek, mi megy itt.
Sokan megvennék azt a számot.
- Ön szerint Sara elmondta apánknak? - Nem, dehogyis.
A húga tud a házban a legjobban titkot tartani.
Ha Santiagóra gondol, én mondtam el, hogy maradhasson.
Hálás is vagyok érte, higgye el, de…
most nagyobb gondunk van.
Miféle gondunk? Mit mondott önnek Santiago?
Őszintének kell lennem.
Elértem, hogy megnyíljon.
De? Mert mindig van „de”.
Amikor „de” van, akkor baj van.
Kisasszony, először is hadd mondjam el, hogy igen megszerettem önt!
És bár ez a munkám, barátnőmként tekintek önre.
Őszintén mondom.
Ugyanígy érzek.
Nagyon örülök, hogy számíthatok önre.
Hihetetlenül szerencsés vagyok.
Ön a legjobb barátnőm.
Mit akar mondani?
- Santiagónak kétségei vannak. - Kétségei?
Mert nem akarja tönkretenni a családjával való kapcsolatát.
GYÁVA
Igen, gyáva vagyok.
Nem akartam összetörni a szívét. Sajnálom.
Miért tenné tönkre? Apám el van ragadtatva.
Ön jobban ismeri Santiagót, de biztos jobb, ha nem erőlteti.
Igen, persze.
El ne meneküljön, miután beszélt az apjával!
Tessék?
Az apja idehívja, hogy áldását adja kettejükre.
- Próbáltam lebeszélni, de… - Jól elszúrtam.
Honnan tudhattam volna, hogy Santiago…
Mit tegyünk?
Nagyon jó kérdés.
Tudja, hogy jobban örülnék önnek, mint Bianda kisasszonynak.
De most jót tett a családdal, és csak ez számít.
Régóta nem láttam ilyen boldognak Don Pedrót.
Értem.
Sajnálom, Alicia.
Ne aggódjon!
Megoldom.
Casas kisasszony, nem kellett volna hoznia semmit.
Ki akartam fejezni a hálámat.
Megmentette az életemet.
Túloz.
Már jobban van?
Teljesen jól.
Ízlik?
Nagyon is.
Vártam, hogy újra láthassam.
De meglepett, hogy ilyen hamar sor került rá.
Kénytelen voltam improvizálni.
Remélem, jól érzi magát.
Élvezetes nézni, ahogy evez.
Nagyon meleg van. Olyan fülledt az idő!
Azt hiszem, esni fog az eső.
Ne segítsek evezni?
Ugyan, kérem! Nem nagy ügy.
Remélem, nem lesznek rosszul.
Josefina nem tűnik elégedettnek. Nem szórakozik jól?
De. Akár egy kislány.
- Ne! - Ne!
Bele ne ess te is!
Olyan rossz neki az anyjával kávézni?
Az eső lehet az oka. Biztosan mindjárt itt lesz.
Hiba volt azt hinnem, hogy eljön. Kérlek, egyél!
Talán részben én tehetek róla. Túl hevesen vonhattam kérdőre.
Kérdőre vontad?
Csak egy kicsit. Jó, nagyon.
Nem bírtam nézni, ahogy az ágyban sírt.
Szörnyen elszomorított.
Hol van a világ leggyönyörűbb anyukája?
Tudom, elkéstem. De szeretném jóvátenni…
Corrientesi petúnia! Milyen élénk színű!
Született túlélő. Bármilyen körülmények között ragyog.
Akárcsak ön, édesanyám.
A hízelgés mindig az erősséged volt.
De a fikuszt sem tudtad megkülönböztetni a petúniától.
Akárhogy is, bocsánatot kértem. Velem tart?
- De hová? Zuhog az eső. - A télikertben nem.
Elültetjük ezt a szépséget, és megnézem a kaméliáit.
Kellemes délutánt!
Köszönjük a hazafuvarozást és a kellemes csónakázást!
Látniuk kellett volna az arcukat, amikor beestek az evezők.
Elnézést kérek! Csodásan éreztem magam, de most mennem kell…
Siet valahová? Maradjon!
Már így is visszaéltem a kedvességével.
Pompás volt. Viszontlátásra!
- Jól érezte magát? - Hagyjuk!
És ahhoz mit szólna, ha azt mondanám, hogy kedvelem Danielt?
Igen, Santiagót várom, de csak azért, hogy figyelmeztessem.
A semmibe bámul?
Talált egy udvarlót Mencía kisasszonynak, és máris henyél.
Ha Carlotát az angol király venné el, akkor sem kedvelne.
Ahogy mondja.
De Santiago úrral kivívta Don Pedro elismerését.
És az én jóindulatomat.
Egy időre.
Üsse szépen nyélbe azt az esküvőt!
Elnézést, de ki kell nyitnom. Megyek bátorítani az udvarlót.
Szólna a családnak?
- Torres úr! - Zuhog az eső.
- Beszélnünk kell. - A nyavalyás esernyő.
Nem tudtam kinyitni az ajtót.
Nyilván. Udvarlóként nem járhat-kelhet szabadon.
Figyeljen ide!
Don Pedro vár. Nem beszélhetek a csókról.
Én sem. Az a csók meg sem történt.
De megtörtént.
- Ön csókolt meg. - Ön pedig visszacsókolt.
Ez nem igaz.
- De… - Nincs időnk vitatkozni.
Tudnia kell, miért van itt.
Torres úr, kérem, jöjjön velem!
Hogyne. Természetesen.
Önként megy a vágóhídra.
Santiago, köszönöm, hogy eljöttél.
Don Pedro!
Főleg, mert szakad az eső. Igaz?
Igen.
Kér kávét?
- Hogyne. - Remek.
Ne! Majd én elkészítem, apám.
Jól van. Kérlek, foglalj helyet!
Biztosan kíváncsi vagy, miért hívtalak ide.
Ugye tudod, hogy egyenes, őszinte ember vagyok?
És szeretem mindennek megadni a módját.
Elnézést! Jól van?
Nos, kissé forró.
- Jöjjön a konyhába! - Nem kell.
- Nem kell hősködnie. - Jöjjön, apám!
Jól vagyok, higgyék el! Bocsáss meg! Ezt nem így terveztem.
Semmi baj.
Cristina mindent elmondott. Áldásomat adom rátok.
Leendő vejem!
Milyen izgalmas!
- Santiago! - Carlota!
Nézd, mit találtam! A laterna magica, amivel régen játszottatok.
Tudtad, hogy kell használni, ugye?
Igen.
- Hol van Sara? - Sara?
Még nem ért haza.
Nagy sár lehet most az utcán.
Kénytelenek leszünk itt várakozni.
Tudja, hogy csak ön mer szóba állni velem?
Már a legelején megszólítottam. Próbáltam figyelmeztetni.
Nekem a harangtoronyra akasztották a sztetoszkópomat.
Bármikor kölcsönadom az enyémet.
Camilo Keita vagyok.
Sara Mencía.
Beleharaptak a tiltott gyümölcsbe.
Aztán mi történt?
Ízlett nekik, ezért nem bánták, amikor kiűzték őket.
Mindig versenyeztünk.
Hogy ki tudja a legjobb mesét kitalálni.
De Santiago elrontotta. Mindig ő kapta a nagy tapsot.
És ez? Emlékeztek a történetére?
Nem a kardhalas meséhez használtad?
Nem. Nem emlékszem.
- Mit csináltok? - Sara! Elállt az eső?
Igen.
Milyen volt az iskola?
Sokkal jobb, ami azt illeti. Köszönöm!
Mivel alábbhagyott az eső, én távozom is.
Kikísérem az ajtóig, apám.
Rendben.
Santiago!
- Don Pedro! - Várlak vissza.
- Nem ön a gardedám? - De.
Sara, gyere ide!
- Mi az? - Mesélj erről!
Imádni fogod. Figyelj!
Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy nagyon hideg, sötét erdő…
Azt hiszem, már mondtam.
Néha nem tudjuk irányítani az ösztöneinket.
De érdekel.
Mi a baj, Santiago?
Elvégre vétkezni emberi dolog.
A vétkünk következményeit bátran viselni viszont emberfeletti.
Mi történt?
Santiago…
érez valamit egy másik nő iránt.
A feliratot fordította: Gribovszki Réka