Ismerik a történetet. Ádám és Éva önfeledten
éltek az Édenkertben. Minden tökéletesen ment,
míg nem Évának végül az a zseniális ötlete támadt, hogy beleharap egy almába.
Micsoda meglepetés! Egy nő tehet róla, hogy egyszeriben minden pokollá változott.
Azóta is, mi nők, örökké bűnösök vagyunk. Mióta kirúgtak minket az Édenből,
folyamatos küzdelem az életünk, a vágyaink és az elvárások harca.
Isten elvárásai. Általában mi a vége? Hogy vétkezünk. Aztán persze megbánjuk.
BŰNÖS
Ám néha azt bánjuk, hogy nem vétkeztünk.
Habár tudom, hogy nem lenne szabad, mégsem bántam meg.
Tudják, miért? Mert tudom, hogy nem számít,
bármennyire is igyekszünk, előfordulhat,
hogy az ösztöneink teljességgel
irányíthatatlanná válnak.
És van, hogy azért vétkezünk, hogy megelőzzünk egy nagyobb bűnt.
VÉTKEZŐ
IFJÚ HÖLGYEK KÉZIKÖNYVE
4. LECKE: ÁLLJ ELLEN A KÍSÉRTÉSNEK
Elena, ne menj még el!
Rendelhetünk valamit. Reggelizünk…
Most mennem kell.
Akkor hadd kísérjelek haza!
Tessék! Már csak ez hiányzott! Éva, egy másik vétkes jó tanáccsal lát el.
Elena!
Hívja ide! Beszélni akarok vele! Most elegem volt ebből! Elena!
Nincs idehaza és ne is cirkuszoljon! Nyugodjon meg!
Hogy nyugodhatnék meg, Angustias? Volt egy állásom, volt hol laknom.
Most hová menjek?
Ismeri Dolores Infantest? Egy jó barátom. Van szabad szobája.
Ott megszállhat pár napig. Ismét talál majd állást. Higgyen nekem!
Ez egy másolat. Kicsit tovább maradok a városban.
Egy éjszakáról volt szó.
Ez hozzánk illő búcsú.
Én nem szeretnék búcsút venni.
Elena! Elena!
Látták, hogy csinálta ezt?
Gyía!
Jól van, kisasszony?
Igen. Igen, köszönöm!
Igen! Csak egy pillanat!
Bianda kisasszony!
Igen?
-Bocsásson meg, hogy zavarom! -Szó sincs róla. Semmi gond.
Merre járt?
Én?
Mondja, mit szeretne! Ha keresett, bizonyára fontos.
Santiago megcsókolt! Az éjjel. És varázslatos pillanat volt!
Varázslatos?
Eduardóval csupa szenvedély volt, megérti?
Csakhogy Santiagóval gyöngéd, mégis erőteljes.
Jól tudja, hogy kell csókolni.
Azt el tudom képzelni.
És azután mi történt?
Elment. De azóta szüntelenül mosolygok.
Nem is örül? Megoldódott minden problémánk.
Igen, igen, hogyne. Persze, hogy örülök. Csak meglepett, ez minden.
De igen.
Örülök a lelkesedésének.
Muszáj viszontlátnom. És elkezdhet udvarolni.
Majd beszél apámmal, és esküvő lesz, tisztességes esküvő! És mire a kisbaba…
EGY HÉTTEL KÉSŐBB
Mindig így megy. Minél bosszúsabb, annál jobban céloz…
Egyszerűen nem értem! Santiagónak ez volt a második otthona,
most meg eltűnik egy hétre. Miért nem jött vissza?
Miért nem hívott randevúra? Miért?
Talán épp az operettjét írja, vagy valami egyéb alkotás készül.
Ez nem kifogás, kisasszony, ha tényleg szeret engem.
Barátnőm, szerelmi ügyekben van, aki gyáva. Jól mondom, Elena?
Igen, a szerelem néha bonyolult.
Mint ez a játék, de attól még nem kell feladni,
ugye? Ön jön.
Van, akit visszatart a félelem.
És persze, aki messze van,
az nem töri össze a szíved,
csakhogy boldoggá sem tehet.
Így a legfőbb szerelmi szabály: ne szeress bele egy gyávába!
Máskor nem hallgatnék a tanácsára, de Esthernek most igaza van.
Ha Santiago gyáván viselkedik, majd én leszek bátor.
Beszélni akar vele?
Nem.
Akkor hát?
Ön beszél vele.
Ez ám a bátor lépés, én mondom! Nem tartom jó ötletnek.
Santiagóval nem nagyon jövünk ki.
Miért mondja ezt? Tudom, hogy nem lehet igaz.
Higgye el, ez nem jó ötlet!
Hiszen ön a jobb kezem. És a legjobb gardedám.
Biztosan kiszedi belőle az igazságot.
Szedjem ki belőle az igazságot? Persze, remek ötlet! Köszönöm, Esther!
Még most sem állsz szóba velem?
Mégis mit kellene mondanom? Az imént is türelmesen végighallgattam
a célzásaidat.
Ha négyszemközt beszélnénk, nem kéne a nyilvános szarkazmus.
Ám legyen. Ha beszélgetni kívánsz, beszélgessünk!
Ami a minap történt, hiba volt.
Részemről nem, bár te láthatóan megbántad.
Egy szóval sem mondtam, hogy megbántam.
Tehát nem bántad meg?
Nem pontosan ezt mondtam.
Tulajdonképpen semmit sem mondasz, Josefina. Így jutottunk ide.
Elismerem, hogy ebben teljesen igazad van.
Tudod egyáltalán, milyen régóta vártam erre?
Ébredhet bennünk helytelen vonzalom.
Ám legyen! Nekem kell döntenem. Intézz találkozót Monsalve fiatalúrral!
Szeretném megismerni.
Kisasszony! Esther kisasszony!
Ha most azzal jönnél, hogy alkalmatlan kérő,
ne fáradj! Én fogom eldönteni.
Szép jó reggelt! Zapico kisasszony! Josefina!
Adela!
Vásárolgatsz?
Asszonyomnak lesz. Biztos megédesíti a napját!
Hogy viseli a tragédiát?
Dona Paquita szívós asszony.
Keresztényi eltökéltséggel viseli és bámulatos tartással.
Meg akartam kérdezni, hogy érzi magát, de nem teszem.
Azt hiszem, ma talán egy kicsit jobban vagyok.
Napról napra rosszabbul van.
Ne túlozzon! Jobban vagyok, mint egy hete voltam.
Ugye azt mondta mindenkinek,
hogy keresztényi eltökéltséggel tűröm és bámulatos tartással?
És bámulatos tartással. Azt mondtam, amit betanított nekem.
Bár én haltam volna meg az unokanővérem helyett! Az én életem úgyis borzasztó!
Ne mondjon ilyet, kérem! Hiszen annyi mindene van. Van egy fia.
Egy fiam, akit sosem látok. Nincs semmi, Adelita, csak a pénzem.
Hiszen a pénz is elég fontos.
Férjet nem tudok magamnak venni, lányom.
Férjet? Miért kellene önnek egy férj?
Ugyan minek?
Hogy ne legyen egyedül.
Na, ugye? Még ön is belátja, milyen szörnyen magányos vagyok.
Lázaro fiatalúr! Merre volt eddig?
Dolgom volt.
Az édesanyja ágyban fekszik és elvesztette az életkedvét, és ön dolgozik? Nem látja,
menyire fáj a szíve?
Á! Még hogy neki fáj a szíve?
Képes összehasonlítani egy halálesetet azzal, hogy én visszautasítottam?
Nem, épp arra céloztam, miért nem akarok ebbe a házba jönni.
Mert nem akarom önt látni.
Én sem önt. De egy szerettünkért megtesszük azt is,
amit nem akarunk. Nem csoda, hogy az édesanyja már férjet keresne.
-Ugyan miről beszél? -Az édesanyja néha bosszantó tud lenni.
Valóban az, de ritka jó szíve van. És hálás lehetne, amiért itt van önnek.
Elhiheti egy kevésbé szerencsésnek.
Ó, és az a csók! Akár ezerszer is elutasítanám.
És tudja, miért? Mert nem csókolok részeg csábítókat.
Most, ha megbocsát, a teánál találkozunk.
Ha tényleg szereti az édesanyját,
itt az ideje, hogy kimutassa.
Határozottság. Pontosan így kell intézkedni. Különösen,
ha egy szerettednek segítesz. Cristina kisasszonyra célzok. Megkérdezem,
és ennyi lesz az egész.
Ne nevessenek! Mondtam, hogy néha nem bírunk az ösztöneinkkel.
De vajon kit áltatok? Ennek nem lehet jó vége.
Csak rossz vége lehet, nagyon rossz.
Én, esküszöm, igyekszem, Santiago, de minden nap éreztetik velem,
hogy nem tartozom oda.
Amikor nem dobálnak kalapokkal, csak bámulnak. Vagy rosszabb, nevetnek.
Sara, szorgalmasan megdolgoztál ezért. Ugyanúgy, mint ők.
Te sem érsz kevesebbet.
Bár mindenki így gondolkodna, mint te!
Csupán idő kérdése. majd megunják a bolondok.
Kezdek aggódni, mert nem hallom a szívverésedet.
Fordulj meg!
Santi!
Tessék?
Bianda kisasszony keresi.
Bianda kisasszony!
Bianda kisasszony?
Máris főzök egy finom kávét.
Ne, ne, ne, ne! Már ittam egyet! Köszönöm!
Nem, Bianda kisasszonynak szánom. Ez nevezik udvariasságnak, fiam.
Mi járatban van itt, kisasszony?
Cristina szeretne kölcsönkérni egy könyvet Torres úrtól.
Egy könyvet?
Milyen könyvet?
Don Juan Tenorio.
Á! Azt a könyvet!
Mindegy, mert amúgy is mennem kell. Csak gondoltam, beugrom az egyetem előtt.
Viszontlátásra!
Köszönöm az ajándékot!
A Tenorio frappáns volt. Tudja, ön is felcsaphatna írónak.
Miért nem járt már hét napja a Mencía házban?
Dolgoztam.
Rengeteg munkám volt az operett librettójával. Tudja? Egész más, mint a
regényírás. Hasonlít a színházhoz, de nem ugyanaz. Lenne kedve belenézni az első
-vázlatba, ami… -Megcsókolta Cristinát?
Igen. Sajnos megtettem, hogy…
Hogy biztosan tudjam. Hogy tisztában legyek az… az érzéseimmel.
És miért nem kért találkozót, hogy udvarolhasson?
Mi az?
Nem adott választ.
Mégis mit kellene válaszolnom, kisasszony?
Árulja el, miért nem kért még tőle találkozót!
Á!
Mert nem biztos, hogy szeretnék. Ez minden.
-Lemondott róla. -Nem.
Önnek mindig minden egyértelmű? Kristálytiszta?
A többi emberi lénynek több időre van szüksége, hogy rájöjjön, mit akar.
Megérti, Bianda kisasszony?
Az érzéseim azóta már némiképp megváltoztak.
Mert akár a tenger hullámai, jönnek és mennek.
-Ejnye! Ez övön aluli! -Ön gyáva alak!
Nem vagyok gyáva!
Akkor bizonyítsa be!
Bianda kisasszony! Bianda kisasszony!
Várjon már! Elena! Elena!
Ez hiba volt. Nem is értem, hogy eshetett meg.
Bianda kisasszony!
Kisasszony?
Elárulná végre, hogy mi történik?
LEBUKÁS
Cristina! Beszélhetnénk?
Történt valami?
Helyet foglalnál?
Hát persze.
Ezen tanakodtam már napok óta. És, miután ismét átbeszéltük,
Angustias meggyőzött, hogy jobb lenne számodra - és az egész
családnak - egy másik gardedám.
Hogy?
Mivel Bianda kisasszony ártalmas hatással van rátok.
-Hiszen ez nem igaz! -Engem is megtévesztett.
Csak a mi érdekeinket védte.
-Nem bízom benne, Cristina. -Apám, ezt nem teheti!
Megtaláltuk a tökéletes utódját, Alicia Casast,
már eljött Alba de Senovillától.
Nem! Elenának maradnia kell! Szükségem van rá!
Miért?
Elena!
Ha a részletek érdekelnének, én is azért jöttem.
Adnál nekünk egy percet? Elenával beszélnünk kellene…
Kímélj meg a meséktől, Cristina. Tudom.
Bianda kisasszony, jöjjön az irodámba!
Kérem!
Mikor akarta elárulni, hogy a keresztfiam udvarolni
szeretne a lányomnak?
Hivatalosan udvarolna?
Cristina említette az imént.
A leánya még fiatal. Meglehet, kicsit elsiette.
-Azt állítja, a fiú nem is érdeklődik? -Azt mondom, még túl korai hivatalosnak
tekinteni. Most kezdődik a lassú, kitartó udvarlás, mely során kiderül, hogy…
El akartam bocsátani, kisasszony.
Míg Cristina el nem mondta, mi történt.
-El akart bocsátani? -Ühüm.
De Cristina és a keresztfiam… Nahát! Nem is lehetnék…
nem is lehetnék boldogabb.
És tudom, milyen nehéz lehet Santiagónak. Ő roppant különc.
Cristina azt is mondta, hogy mostanság nem jelentkezett.
Így ma áthívtam, hogy minél előbb megkapja
a beleegyezésemet.
Úgy érzem, ez nem jó ötlet, uram.
Nem kérdeztem a véleményét. Inkább végezze a munkáját!
Gondoskodjon róla, hogy a keresztfiam érdeklődése
átcsapjon udvarlásba.
Tehát Eduardo eltűnik és máris Santiago érdekel. Aki mindig is itt volt neked,
de sosem vetted észre.
Észrevettem én.
Miért kell neked annyira udvarló?
Azt hiszed, nekem nem tűnt fel?
Nem mertem elmondani, hogy mekkorát hibáztam.
De nem szégyellnél rátukmálni egy gyereket?
Mi mást tehetnék? Egyedül neveljem fel? Meggyalázzam apám nevét, és a családét?
Engem nem érdekelne.
Mert azt teszed, amit akarsz. Csakis te akartál tanulni!
Téged sosem bánt semmi, de én nem értek semmihez!
Mihez kezdhetnék én?
-De nem szereted őt! -De, szeretem!
Miről van szó?
Kérlek, ne mondj semmit!
Köszönöm!
Ha épp indul, elvinne engem az egyetemre?
Nem tudom, mit mondott a nővéred, de biztosra veszem, hogy bármi is az,
nem akart vele rosszat.
Igen, persze.
Lányom!
Ne, apám, ne fáradjon, kérem! Nem is vártam, hogy az én pártomat fogja.
-Nem tudtam, hogy pártok vannak. -Higgye el, apám, így van!
Mindenki úgy gondolja, önfejű vagyok, azt teszek, amit akarok,
de nekem is vannak érzéseim és problémáim!
Hé, hé!
Tudom jól.
Hé, gyere ide! Gyere ide! Semmi baj!
Könnyebb lenne önnek, apám, ha helyettünk fiai lennének.
Hé!
És a mi életünk is könnyebb lenne, ha fiúk lennénk.
Sara!
Apám, mit akar? Jön utánam?
A te pártodat fogom, ha már pártot kell választanunk.
Egyedül is boldogulok, apám. Kérem!
-Itt van! Megjött! -Menjen el!
Ez meg miféle viselkedés, uraim?
Szégyelljék magukat mindannyian!
Ön tanult férfiakat fedett meg. Mondja meg a leányának,
hogy az egyetem nem játszótér!
Márpedig a tanult férfiak úgy dobálóznak, mintha ott lennénk…
A keresztfiam újságíró. Bizonyára örömmel mesélne a főszerkesztőnek. Ezzel a
történettel elkapkodnák a heti kiadást!
Mit gondol? Megmondta neki?
Nem, természetesen. Ő a húga, és ha van, aki titkot tud tartani a házban, az ő.
Az ön kedvéért hoztam fel Santiagót. Nem szeretném, ha kidobnák.
És hálás vagyok a gesztusért, csakhogy…
most még nagyobb gondban vagyunk.
Mi a probléma? Mit mondott Santiago?
Őszintének kell lennem.
Rávettem, hogy tisztázza magát.
Csakhogy? Most jön egy de.
Ilyenkor mindig jön egy de!
Kisasszony, először is hadd mondjam el, mennyire megszerettem önt.
Ez szinte nem is munka, a barátomnak tartom.
Őszintén mondom.
Az érzés kölcsönös.
Annyira örülök, hogy ön mellettem áll! El sem mondhatom,
mennyire boldog vagyok ezért! Ön a legjobb barátom.
És most halljam az igazat!
Santiagót kétségek gyötrik.
Kétségek?
Mert olyan közel áll a családjukhoz. Nem szeretné ezt kockára tenni.
Jó, gyáva vagyok! Tudom! De nem akartam összetörni a szívét.
Miért tenné ezzel kockára? Végre apám is boldog.
Ön jobban ismeri Santiagót. Kétlem, hogy erőltethetnénk.
Ez igaz.
Nehogy elmeneküljön, miután beszélt az apjával.
Tessék?
Áthívta ma délután, hogy megadja a beleegyezését.
Mondtam, hogy nem tanácsolom.
Ezt most jól megcsináltam! De honnan tudhattam volna,
hogy Santiago… Most mi legyen?
Ez nagyszerű kérdés.
Tudja, hogy én önt választanám Bianda
kisasszony helyett, de valamiért jó hatással van a családra,
és csakis ez az egy számít. Már rég nem láttam Don
Pedrót ilyen lelkesnek.
Megértem.
Sajnálom, Alicia!
Ne féltsen engem! Boldogulok én.
Casas kisasszony, igazán nem kellett volna.
Ez igazán semmiség.
Miután megmentette az életemet.
Micsoda túlzás!
Jobban van már?
Már kutya bajom.
Ízlik önnek?
De mennyire!
Már alig vártam, hogy viszontláthassam.
Ám nem gondoltam, hogy sor kerül rá ilyen hamar.
Kénytelen voltam improvizálni.
Remélem, kedvükre van a csónakázás!
Jó elnézni, ahogy evez!
Ez a hőség!
Szinte már zavaró!
Szerintem hamarosan esni fog.
Biztosan nem szeretné, hogy segítsünk?
Ugyan, kérem! Igazán semmiség.
Remélem, nem szédülnek!
Josefina rémesen fest. Nézze a tekintetét! Jól érzi magát?
Mint egy iskolás lány.
Ne!
Csak ezt ne!
Ó!
Rémes lenne az anyjával kávézni?
Gondolom, az eső miatt késik. Lázaro mindjárt itt lesz
Nem, ostobaság volt azt gondolni, hogy eljön. Egyen!
Talán én is hibás vagyok. Elüldöztem azzal, hogy úgy leszidtam.
Csakugyan leszidta a fiamat?
Csak egy kicsit. Nagyon. De nem bírtam… nem bírtam nézni, ahogy feküdt az ágyban.
Nem, fájt a szívemnek a látvány!
Hol van a világ leggyönyörűbb édesanyja? Elkéstem, elismerem, csakhogy
kárpótlásként…
Nahát, egy argentin petúnia! Milyen egészséges!! Igazi túlélő!
Ez a fajta bárhol képes virágozni, fiam!
Miképp ön, anyám.
A hízelgés mindig is erősséged volt. De a kertben a fikuszt sem tudod
-megkülönböztetni a petúniától. -Mindenesetre ez
bocsánatkérés. Velem tart?
Hová mennénk? Hiszen odakint zuhog az eső!
Ám az üvegházban nem. Ültessük el gyorsan! És nézzük meg a kaméliákat!
Legyen szép napjuk!
Jaj!
Köszönöm, hogy elhozott! És a csónakázást is.
Hogy megrémültek, amikor elejtettem az evezőket.
Elnézést! Már rég mulattam ilyen jót, de most mennem kell.
Miért sietne? Maradjon!
Már így is elég idejüket raboltam. Csodálatos volt. Viszlát!
Élvezted a kirándulást?
Erről nem beszélek!
És ha azt mondanám, hogy megkedveltem őt, nagyon bánnád?
Igen, Santiagóra várok. De csupán, hogy figyelmeztessem.
Nagyon elmélázott? Udvarlót talál az egyik lánynak,
utána meg álmodozik?
Carlotát összeboronálhatnám az angol királlyal is, akkor sem szívelne.
Ezt jól mondta. Santiago vonzalmával megnyerte Don
Pedro kegyét és az én jóságomat, ám csupán átmenetileg.
Ajánlom, hogy kerüljön sor az esküvőre!
Most kinyitnám az ajtót.
Üdvözülnünk kell a lovagot.
Szólna Mencíáéknak?
Torres úr!
Zuhog az eső!
Beszélnem kell önnel.
Micsoda vacak!
Próbáltam kinyitni az ajtót, de nem ment.
Egy udvarló nem masírozhat be kénye-kedvére.
Kérem, meg kell hallgatnia!
Don Pedro vár rám és nem beszélnék a csókról.
Én sem akarok. Az hiba volt! Felejtsük el!
Csakhogy megtörtént.
Ön csókolt meg engem.
-Igen, ön pedig visszacsókolt. -Nem csókoltam vissza.
-De, visszacsókolt, így… -Nincs időm ezen vitatkozni!
Az a legfontosabb, hogy tudja, miért hívták.
Torres úr, ha most velem fáradna…
Hát persze, megyek.
Szó szerint bárány a mészárszékre.
Santiago! Köszönöm, hogy eljöttél!
Don Pedro!
Különösen ilyen időben.
Igen.
Parancsolsz egy kávét?
Igen.
Ne! Majd én kitöltöm, apám!
Rendben van. Kérlek, foglalj helyet!
Bizonyára azon tűnődsz, miért rendeltelek ide. Tudod, hogy én egyenes ember vagyok
és őszinte is. És szeretem, ha minden úgy történik, ahogy azt elvárják.
Köszönöm!
Elnézést! Bocsánat! Jól van, apám?
-Egy kicsit éget, de semmi baj. -Jöjjön a konyhába!
Engedek rá hideg vizet.
-Nem, nem vészes. Nem szükséges. -Don Pedro, most nem kell bátornak lennie.
-Jöjjön, apám! -Mondom, hogy semmi bajom, kérlek,
lányom! Nézd el, ha ez nem úgy megy, ahogy elterveztem!
Nem, semmi baj!
Cristina mindent elmondott és megkapjátok a jóvá hagyásomat. Jövendőbeli vejem!
Bizony!
Ez csodálatos!
-Santiago! -Carlota!
Nézd, mit találtam! A Laterna Magica, amivel régen játszottál.
-Ugye? -Még emlékszel, hogy működik, ugye?
Igen, persze, tudom.
Hol van Sara?
Sara?
Még nem ért haza.
Az utak sárosak a sok esőtől. Félek, egy ideig még itt kell várakoznunk.
Ön az egyetlen, aki hajlandó szóba állni velem.
Már az első nap beszéltünk. Figyelmeztetni próbáltam.
A sztetoszkópomat fellógatták a harangtoronyban.
Szívesen kölcsönadom az enyémet.
Camilo Keita.
Sara Mencía.
És beleharapott a tiltott gyümölcsbe.
És azután?
Ízlett nekik. És nem érdekelte őket, hogy kiűzettek.
Egyfajta vetélkedő, hogy ki talál ki jobb
történetet egy képhez. De már nem szórakoztató,
mert mindig Santiago nyeri.
Hát ez? Emlékeztek a mesére?
Nem erről írtad a kardhalasat?
Esküszöm, már nem emlékszem rá.
Ti mit csináltok?
Sara! Elállt az eső?
Igen, elállt.
Milyen volt az egyetem?
Ma sokkal jobb. Köszönöm!
Ha végre elállt az eső, ezt kihasználom és elindulok.
Kikísérem őt, apám.
Rendben van! Santiago!
Don Pedro!
A mielőbbi viszontlátásra.
Nem ön a gardedámja?
De igen.
Sara! Sara! Sara! Sara! Gyere csak ide!
Mi az?
-Mesélj erről! -Ezt imádom! Figyelj!
Élt egyszer az Óperenciás tengeren is túl egy hideg, sötét erdőben egy boszorkány,
aki éjszakánként kijárt gyerekeket fogni.
Sajnálom!
Megértem, hogy tenned kellett valamit, de az akkor is kellemetlen a számomra.
Úgy vélem, egyszer már mondtam. Az ösztöneinket nem tudjuk visszafogni.
Nem! Nekem ez fontos.
Mi a baj, Santiago?
Végtére is a bűn emberi dolog,
csakhogy a bűn következményeivel szembenézni emberfeletti erőt kíván.
Mi történt?
Ő…
azt mondta, azóta már érez valamit egy másik nő iránt.