Știți povestea.
Adam și Eva trăiau singuri și fericiți în paradis.
Totul era perfect, până când, într-o zi,
Eva a avut ideea strălucită să muște dintr-un măr.
Ce surpriză, nu? Noi suntem de vină că s-a dus totul de râpă.
Noi, femeile, care suntem niște păcătoase.
De când ne-au alungat din rai,
suntem împărțite între ce vrem și ce trebuie să facem.
Așa zice Dumnezeu.
Și ce se întâmplă, de regulă? Păcătuim. Și apoi regretăm.
VINOVATĂ
Uneori ne regretăm și virtutea.
NEVINOVATĂ
Dar deși e clar că n-ar trebui să fac așa ceva, nu am regrete.
Și știți de ce?
Fiindcă deși de multe ori încerci, uneori nu-ți poți stăpâni pornirile.
Iar alteori păcătuim ca să evităm un păcat și mai mare.
PĂCĂTOASĂ
BUNĂ!
MANUAL PENTRU DOMNIȘOARE
LECȚIA 4: FEREȘTE-TE DE ISPITĂ
Elena, nu pleca.
- Putem comanda ceva, poate micul-dejun. - Nu, trebuie să plec.
Lasă-mă să te conduc acasă.
Ăștia mai lipseau.
Eva, ca de la păcătoasă la păcătoasă, ai vreun sfat?
Elena!
Anunțați-o. Vreau să vorbesc cu ea.
Asta nu rămâne așa. Elena!
Nu e aici.
- Nu face o scenă. Calmează-te. - Cum să mă calmez, Angustias?
Aveam o slujbă, un acoperiș deasupra capului…
Acum încotro o apuc?
O știi pe Dolores Infantes? E prietena mea.
Are o cameră liberă. Stai la ea un timp.
O să-ți găsești de lucru. Ai încredere în mine.
E o copie.
Mai stau o vreme în oraș.
Am zis doar o noapte.
Frumoasă despărțire!
Eu nu mi-o doresc.
Elena!
Ați văzut cum a reușit?
Sunteți teafără?
Da, mulțumesc.
Da!
- O clipă! - Dră Bianda!
- Da! - Iertați indiscreția.
Nu-i nimic.
- Unde ați fost? - Eu?
Ce e?
- Dacă mă căutați, sigur e important. - M-a sărutat Santiago.
Azi-noapte. Și a fost un moment magic.
Magic?
Cu Eduardo a fost pasional, înțelegeți?
Dar cu Santiago a fost tandru. Dulce, dar ferm.
Știe să sărute.
Îmi imaginez. Și ce s-a întâmplat apoi?
A plecat. Dar de atunci zâmbesc întruna.
Nu vă bucurați? Așa scăpăm de toate necazurile.
Sigur că da. Dar m-a luat prin surprindere.
Însă da…
Îmi place să vă văd așa.
Abia aștept să-l revăd și să mă curteze.
Va vorbi cu tata și vom face o nuntă adevărată. Iar apoi…
DUPĂ O SĂPTĂMÂNĂ
Când e amărâtă, negreșit, țintește de minune.
Nu înțeleg. Santiago era nelipsit în casa asta.
Acum, șapte zile nu mai dă pe aici.
De ce nu a venit? De ce nu a cerut o vizită?
Poate lucrează la zarzuela sau la altceva.
Asta nu e o scuză dacă ține sincer la mine.
Dragă, în chestiunile de amor, unii pot fi lași.
Nu credeți, Elena?
Da, iubirea e tare complicată.
Ca aruncarea cercului.
Dar nu e un motiv să renunți. E rândul dv.
Teama te face să te ferești.
Așa, oamenii nu-ți pot face rău.
Dar nici nu te pot face fericit.
Regula numărul unu: nu te îndrăgosti de un laș.
Nu prea-i ascult sfaturile lui Esther, dar are dreptate.
Dacă Santiago e laș, am să fiu eu curajoasă.
O să vorbiți cu el?
Nu.
Atunci?
Vorbiți dv.
Ce să zic? Mare probă de curaj!
Nu cred că e o idee bună.
Noi doi nu ne înțelegem.
De ce spuneți așa? Sigur nu e adevărat.
Credeți-mă, nu e o idee bună.
Sunteți cea mai bună însoțitoare. Sigur îl veți face să mărturisească.
Sigur, îmi mărturisește mie.
O idee minunată! Mersi, Esther!
Tot nu vorbiți cu mine.
Ce vreți să vă spun?
E de ajuns că v-am îndurat cu stoicism aluziile.
Dacă mi-ați vorbi, n-aș mai recurge la sarcasm.
Bine. Dacă vreți să vorbim, haideți să vorbim!
A fost o greșeală.
Eu nu simt așa, deși e clar că regretați.
N-am spus că regret.
- Deci nu regretați? - N-am spus nici asta.
Nu spuneți niciodată nimic, Josefina, de-aia am ajuns aici.
Trebuie să recunosc. Aveți dreptate.
Știți de când așteptam să se întâmple asta?
Afecțiunea poate fi amăgitoare.
Bine. Va trebui să mă hotărăsc.
Vreau să-l cunosc mai bine pe dl Monsalve.
Domnișoară! Domnișoară Esther!
Vreți să-mi ziceți că e nepotrivit? Abțineți-vă. De acum, eu voi decide.
Bună dimineața!
- Dră Zapico… Josefina… - Adela!
Cu treabă în oraș?
Sunt pentru stăpâna mea. Sper să-i însenineze ziua.
- Cum face față morții verișoarei? - E o femeie tare.
Face față cu resemnare creștină și cu o tărie admirabilă.
Era să vă întreb ce faceți, dar la ce bun?
Cred că mi-e un pic mai bine.
Cu fiecare zi e mai rău.
Nu exagera, fato. E mai bine decât acum o săptămână.
Sper că ai spus că fac față cu tărie și cu resemnare creștină.
Cu o tărie admirabilă, da. Cum mi-ați zis să strig în patru zări.
Mai bine m-aș fi prăpădit eu decât verișoara mea.
La ce am eu în viața asta…
Nu spuneți așa. Aveți pentru ce trăi.
- Aveți un fiu. - Nu-l văd niciodată.
Am doar bani, Adelita.
Banii sunt importanți.
Dar nu de ajuns ca să-mi cumpăr un soț, dragă.
- Un soț? La ce vă trebuie soț? - La ce poate să-mi trebuiască?
- Ca să nu fiți singură. - Vezi?
Până și tu ți-ai dat seama ce singură sunt.
Domnule, pot să întreb unde ați fost?
Cu afaceri.
Mama dv. e la pat, îndurerată din cauza verișoarei,
și dv. plecați cu afaceri?
- Nu vedeți că are inima frântă? - Are inima frântă?
Comparați moartea unui om drag cu respingerea unei femei?
Nu, vă explicam de ce nu voiam să vin acasă.
- Nu voiam să vă văd. - Nici eu pe dv.
Trebuie să facem ce nu ne place pentru cei dragi.
- Nu mă mir că vrea să-și caute soț. - Despre ce vorbiți?
Mama dv. dă mari bătăi de cap, dar are o inimă de aur.
Aveți noroc c-o aveți, v-o spune un om mai puțin norocos.
Iar sărutul ăla… Vi l-aș refuza de o mie de ori. Știți de ce?
Fiindcă nu sărut fustangii beți.
Scuzați! Ne vedem la gustare.
Cum vă pasă atât de mama dv., e momentul s-o arătați.
Cu hotărâre, așa se fac treburile.
Mai ales pentru cei pe care îi iubești.
Mă refer la domnișoara mea.
Bun. Îl întreb, și cu asta, basta.
Nu râdeți. V-am spus că nu ne stăpânim pornirile.
Pe cine păcălesc eu? O să iasă prost.
O să iasă foarte prost.
Sincer, mă străduiesc, Santiago.
Dar zilnic îmi arată că nu fac parte din lumea lor.
Când nu e ploaia de pălării, sunt privirile sau râsetele.
Sara, ți-ai câștigat locul ăla, la fel ca ei.
Nu le datorezi nimic.
De-ar fi toată lumea ca tine!
În curând o să te lase în pace imbecilii ăia.
Mă îngrijorez. Nu-ți aud bătăile inimii.
Întoarce-te.
Santi!
- Santi! - Da.
Domnișoara Bianda.
- Dră Bianda! - Dră Bianda…
- Fac o cafea. - Am băut deja. Mulțumesc.
Cafeaua e pentru domnișoara. Se numește „bună-cuviință”, dragule.
Ce vânt vă aduce, dră Bianda?
Sora dv. a spus că dl Torres trebuia să-i împrumute o carte.
- O carte? - Ce carte?
Don Juan Tenorio.
Cartea aia.
Eu mă duc. Vreau să trec pe acasă înainte să merg la universitate.
Ne vedem, domnișoară!
Mersi pentru cadou.
Ingenioasă povestea cu Don Juan! Faceți-vă scriitoare.
- De ce n-ați venit de șapte zile? - Munca.
Am mult de muncă. Lucrez la libret.
E altfel decât să scrii un roman. E ca teatrul, dar diferit.
- Vreți să…? - Ați sărutat-o pe Cristina?
Da.
Am greșit, dar am făcut-o…
ca să mă lămuresc.
Ca să înțeleg ce se întâmplă.
Și de ce nu ați cerut s-o curtați?
Poftim?
N-ați răspuns.
Și ce vreți să spun?
De ce nu ați cerut o vizită oficială?
Fiindcă, sincer, nu sunt sigur că vreau.
- Renunțați? - Nu.
Dv. vedeți tot timpul totul limpede ca lacrima.
Noi, ceilalți, avem nevoie de timp ca să ne lămurim.
Înțelegeți ce spun, Bianda?
Sentimentele mele s-au schimbat.
Sigur, sentimentele dv. sunt ca valul.
- Loviți sub centură! - Sunteți laș!
- Nu sunt! - Dovediți-o!
Dră Bianda!
Stai! Elena!
PĂCĂTOASĂ TRĂDĂTOARE
TÂRFĂ IUDĂ
A fost o greșeală. Nu știu cum s-a întâmplat.
Dră Bianda!
Domnișoară!
Îmi spuneți ce se întâmplă?
V-A PRINS
Cristina, putem sta de vorbă?
S-a întâmplat ceva?
- Ne așezăm? - Sigur.
Meditez la asta de câteva zile.
Și, după ce am discutat iar,
Angustias m-a convins că soluția ideală pentru tine și familie
e altă însoțitoare.
Poftim?
Dra Bianda nu e o influență pozitivă pentru voi.
- Ba e. - Nu m-a ascultat.
- Ne proteja. - N-am încredere în ea.
Nu puteți face asta.
Avem înlocuitoarea perfectă, Alicia Casas. Nu mai e la Alba de Senovilla.
- Nu. Rămâne Elena. Am nevoie de ea. - De ce?
Elena!
Dacă vrei detalii, mă interesează și pe mine.
Ne poți lăsa puțin, te rog?
- Eu și Elena… - Scutește-mă, Cristina. Știu.
Dră Bianda, veniți în biroul meu.
Poftiți.
Când îmi spuneați că finul meu e pretendentul fiică-mii?
Pretendent?
Mi-a spus Cristina.
Fiica dv. e o copilă. Se poate să se fi pripit.
Adică nu e interesat?
E devreme să considerăm că e oficial.
Va fi o curtare prudentă, cu pași mici, în care vom vedea…
Voiam să vă concediez.
Până mi-a zis Cristina ce s-a întâmplat.
Voiați să mă concediați?
Însă Cristina și finul meu…
Nimic nu ne-ar face…
Nimic nu m-ar face mai fericit.
Știu cât de greu e pentru Santiago.
E un tânăr aparte.
Cristina mi-a spus că nu mai știe nimic de el.
Azi îl invit aici și-i dau binecuvântarea mea.
Nu e o idee bună.
Nu v-am întrebat. Vă cer să vă faceți meseria.
Îmi invit finul aici. Dv. aveți grijă ca interesul lui să devină logodnă.
Eduardo dispare și deodată te interesează Santiago?
- L-ai ignorat toată viața. - Nu l-am ignorat.
De ce ești așa de disperată?
- Credeai că nu observ? - Mi-era rușine să-ți spun și c-am greșit.
- Nu și să-l minți legat de copil? - Ce vrei să fac?
Să cresc singură copilul? Fac de rușine familia.
Nu-mi pasă de asta.
Tu faci mereu ce vrei. Ești singura care studiază.
Ție nu-ți pasă de nimic, dar eu nu știu să fac nimic.
- Dar nu-l iubești. - Ba da.
Ce se întâmplă?
Nu spune nimic, te rog.
Mulțumesc.
Dacă plecați, mă puteți duce la curs?
Nu știu ce s-a întâmplat cu sora ta, dar singur avea intenții bune.
- Da, sigur. - Draga mea…
Nu, tată, nu vă deranjați. Nu mă așteptam să-mi luați partea.
- Nu credeam că există părți. - Există, tată.
Toți cred că fac mereu ce vreau eu, dar am și eu sentimente și probleme.
Știu.
Vino.
Liniștește-te.
Dacă aveați băieți, aveați o viață mai ușoară.
Și ar fi fost mult mai simplu și pentru noi.
Sara!
- Tată, ce faceți aici? - Îți iau partea, dacă aici există părți.
Mă descurc, tată. Vă rog!
- Vine. - Plecați!
Ce faceți?
Să vă fie rușine!
Acuzați bărbați educați.
Ziceți-i fiicei dv. că nu suntem în curtea școlii.
Nu, dar bărbații dv. aruncă cu pietre…
Finul meu scrie la El Corresponsal. Îi poate spune directorului ce se petrece.
Editorialul acesta ar vinde multe exemplare.
- Credeți că i-a spus? - Nu, sigur că nu.
E sora dv. și știe foarte bine să țină un secret.
Pentru dv. i-am zis de Santiago, ca să nu vă dea afară.
Și vă mulțumesc, dar…
acum avem o problemă mai mare.
Ce problemă? Ce v-a spus Santiago?
Voi fi sinceră.
Mi s-a destăinuit.
Dar? Există un „dar”.
Când e un „dar”, e o problemă.
Domnișoară, trebuie să vă spun că mi-ați devenit foarte dragă.
Nu doar muncesc pentru dv., ci vă consider o prietenă.
Și sunt sinceră.
Așa simt și eu.
Mă bucur mult că vă am alături.
Nu vă imaginați ce noroc am. Sunteți cea mai bună prietenă a mea.
Ce voiați să ziceți?
- Santiago are îndoieli. - Îndoieli?
Din cauza relației cu familia dv.
Nu vrea să riște.
Da, sunt o lașă! Dar nu vreau să sufere. Îmi pare rău.
Cum să riște? Tata e în al nouălea cer.
Știți cum e Santiago. Mai bine nu pui presiune pe el.
Sigur.
- Să nu fugă după discuția cu tatăl dv. - Poftim?
Tatăl dv. vrea să-i dea azi binecuvântarea.
- I-am zis să nu… - Am stricat tot, așa e?
Cum era să știu că Santiago…?
Ce facem?
Excelentă întrebare!
Știți că v-aș prefera pe dv. în locul domnișoarei Bianda.
Dar a ajutat familia și e singurul lucru care contează.
Nu l-am mai văzut de mult așa de bucuros pe don Pedro.
Înțeleg.
Îmi pare rău, Alicia.
Nu vă faceți griji.
Mă descurc.
- Dră Casas, nu trebuia să aduceți nimic. - E în semn de recunoștință.
- Mi-ați salvat viața. - Exagerați.
Vă simțiți mai bine?
Foarte bine.
Vă plac?
Foarte mult.
Îmi doream să vă revăd.
Dar nu credeam că se va întâmpla așa de repede.
A trebuit să improvizez.
Sper să vă placă plimbarea asta.
Îmi place să vă văd vâslind.
Ce cald e! E zăpușeală mare.
Eu cred că o să plouă.
- Sigur nu vreți să vă ajutăm? - Vă rog. E o nimica toată.
Sper că nu amețiți.
Josefina nu arată bine. Nu vă distrați?
Ca o școlăriță.
- Nu! - Nu!
Nu și tu!
E așa de rău să bei cafea cu mama ta?
Știți cum e când plouă. Lázaro ar trebui să sosească.
Am greșit crezând că vine. Te rog, mănâncă.
Poate că e și vina mea. Poate am fost prea dură cu el.
Ai fost dură cu el?
Un pic. Mult. Prea mult.
Nu suportam să vă văd așa, în pat. Mi se rupea inima.
Unde e cea mai frumoasă mamă din lume?
Da, am întârziat, dar ca să mă revanșez…
Petunie din Corrientes! Ce culoare vie!
O supraviețuitoare care iese în evidență oriunde ar fi.
Ca dv., mamă.
Mereu te-ai priceput să măgulești.
Dar tu n-ai deosebi un ficus de o petunie.
Era un mod de a-mi cere scuze. Mă însoțiți?
- Unde? Plouă cu găleata. - Nu și în seră.
Plantăm frumusețea asta și-mi arătați cameliile.
Distracție plăcută!
Mulțumesc pentru plimbare și că ne-ați condus!
Ce fețe ați făcut când mi-au scăpat vâslele!
Mă scuzați. M-am simțit bine, dar trebuie să plec.
Vă grăbiți? Mai rămâneți.
Am abuzat destul de amabilitatea dv.
Mi-a făcut plăcere. La revedere!
- V-a plăcut? - Încetați.
Dar dacă îmi place Daniel? Nu v-ar păsa?
Da, îl aștept pe Santiago, dar doar ca să-l avertizez.
Sunteți cu gândul aiurea?
Îi găsiți pretendent unei domnișoare și apoi vă relaxați?
Nu m-ați suporta nici dacă aș mărita-o pe Carlota cu un rege.
E drept. Deși cu povestea cu Santiago, i-ați intrat în grații lui don Pedro.
Și mie.
Deocamdată.
Aveți grijă să aibă loc o nuntă.
Mă duc să deschid și să-l înveselesc pe pretendent.
Anunțați familia?
- Dle Torres… - Ce potop!
- Trebuie să vorbim. - Fir-ar!
Nu se deschidea ușa.
Un pretendent nu umblă pe unde poftește.
Ascultați-mă.
Mă așteaptă. Nu pot vorbi de sărut.
- Nici eu. A fost o greșeală. - Dar ne-am sărutat.
- Dv. m-ați sărutat. - Și apoi și dv. pe mine.
Nu e adevărat.
- Ba da… - N-am timp de ceartă.
Motivul prezenței dv. aici…
Domnule Torres, dacă vreți să mă urmați…
Sigur.
Ca mielul la tăiere.
Santiago! Mulțumesc că ai venit.
Don Pedro!
- Mai ales pe ploaia asta, nu? - Așa e.
Vrei o cafea?
- Sigur. - Excelent!
Nu! Mă ocup eu, tată.
Bine. Ia loc, te rog.
Probabil te întrebi de ce te-am chemat.
Știi că sunt un om direct și onest, nu?
Și îmi place să fac bine lucrurile.
- Îmi pare rău! Sunteți bine? - Frige puțin.
- Hai la bucătărie! - E bine.
- Nu faceți pe curajosul. - Haide!
N-am pățit nimic. Iartă-mă, nu așa speram să iasă.
Nu-i nimic.
Mi-a povestit Cristina. Ai binecuvântarea mea.
Viitorul meu ginere!
E extraordinar!
- Santiago! - Carlota!
Uite ce-am găsit. Lanterna magică cu care vă jucați în copilărie.
- Tu știai cum merge, nu? - Da, știam.
- Unde e Sara? - Sara?
N-a sosit încă.
Pe ploaia asta, o fi noroi pe stradă. Va trebui să așteptăm un timp.
Doar dv. îndrăzniți să-mi vorbiți.
Am fost primul care v-a vorbit. V-am avertizat.
Mie mi-au atârnat stetoscopul în clopotniță.
Îl puteți folosi pe al meu.
Camilo Keita.
Sara Mencía.
Au mușcat din fructul interzis.
Și apoi?
Le-a plăcut. De-aia nu le-a păsat că i-au alungat.
Făceam concurs cine inventează cea mai frumoasă poveste.
Santiago ne strica plăcerea, el primea toate aplauzele.
Ții minte povestea asta?
- N-ai folosit-o pentru cea cu peștele? - Nu. Nu-mi mai aduc aminte, sincer.
- Ce faceți? - Sara! S-a oprit ploaia?
Da.
Cum a fost la curs?
Mult mai bine. Mulțumesc.
Dacă s-a domolit ploaia, plec.
Îl conduc la ușă, tată.
Bine. Santiago…
- Don Pedro… - Pe curând, fiule!
- N-o însoțiți? - Ba da.
Sara, vino.
- Ce e? - Zi-mi de asta.
O să-ți placă. Ascultă.
A fost odată ca niciodată o pădure rece și întunecoasă…
Cred că am spus deja. Uneori nu-ți poți stăpâni pornirile.
Mie nu mi-e indiferent.
Ce e, Santiago?
E omenesc să păcătuiești.
Dar e supraomenesc să-ți asumi consecințele păcatului.
Ce e?
El…
s-a îndrăgostit de altă femeie.
Subtitrarea: Mariana Piroteală