Ni känner till historien.
Adam och Eva levde ensamma och lyckliga i paradiset.
Allt var perfekt.
Tills Eva fick den strålande idén att ta en tugga av ett äpple.
Vilken överraskning, va?
Att vi bär skulden för att allt gick åt skogen.
Vi kvinnor, vi syndare.
Sen vi sparkades ut från paradiset
har vi slitits mellan våra begär och våra plikter.
Enligt Gud, alltså.
Och hur brukar det sluta? Vi syndar, och ångrar det senare.
SKYLDIG
Men ibland ångrar vi vår kyskhet.
OSKYLDIG
Men trots att det här uppenbart är fel ångrar jag ingenting.
Och vet ni varför?
För trots att vi försöker
är det ibland omöjligt att stå emot våra impulser.
Och ibland måste man synda för att undvika en allvarligare synd.
SYNDARE
HEJ!!!
HANDBOK FÖR DAMER
LEKTION FYRA STÅ EMOT FRESTELSER
Elena, gå inte.
Vi kan beställa nåt. Frukost, kanske.
Jag måste gå.
Låt mig följa dig hem.
Nämen, precis dem som saknades.
Eva, har du några råd syndare emellan?
Elena!
Kalla på henne. Jag vill tala med henne.
Det här tillåter jag inte. Elena!
Hon är inte här.
-Ställ inte till en scen. Lugna dig. -Hur ska jag kunna vara lugn?
Jag hade anställning, tak över huvudet…
Vart ska jag ta vägen?
Känner du Dolores Infantes? Hon är en vän till mig.
Hon har ett gästrum du kan låna några dagar.
Du hittar ny anställning. Lita på mig.
Det är en kopia.
Jag stannar i staden ett tag till.
En natt, sa vi.
Det var ett fint farväl.
Jag vill inte säga farväl.
Elena!
Såg ni hur han gjorde det där?
Gick det bra?
Ja. Tack.
Ja?
-Ett ögonblick! -Señorita Bianda.
-Ja? -Ursäkta att jag stör.
Ingen fara.
-Var har ni varit? -Jag?
Vad är det? Det måste vara viktigt om ni söker mig.
Santiago kysste mig.
Igår kväll.
Det var magiskt.
Magiskt?
Med Eduardo var det väldigt passionerat.
Men med Santiago var det väldigt ömt.
Ljuvt men bestämt.
Han vet hur man kysser.
Det kan jag tänka mig. Vad hände sen?
Han gav sig av. Men jag har lett sedan dess.
Är ni inte glad? Det innebär att era problem är över.
Självklart är jag glad. Jag blev bara överraskad.
Men ja… Det är härligt att se er så här.
Jag ser så fram emot uppvaktningen.
Han talar med far, vi får ett ordentligt bröllop, och sen…
EN VECKA SENARE
Ju argare hon är desto bättre siktar hon.
Jag fattar inte! Santiago har vistats halva livet här!
Plötsligt försvinner han en vecka.
Varför? Varför har han inte bjudit ut mig?
Han skriver nog på sin zarzuela eller är mitt i ett kreativt arbete.
Det är ingen ursäkt om han verkligen älskar mig.
Vissa är ynkryggar när det gäller kärlek.
Inte sant, Elena?
-Ja, kärlek är komplicerat. -Som kasta ring.
Men det är inte anledning att ge upp. Er tur.
Rädsla får oss att undvika andra.
Gör man det kan man inte bli sårad.
Men inte heller lycklig.
Så regel nummer ett: Bli inte kär i en ynkrygg.
Jag brukar inte hörsamma hennes råd men Esther har rätt.
Är Santiago en ynkrygg får jag vara den modiga.
-Tänker ni prata med honom? -Nej.
Vad tänker ni då?
Ni ska göra det.
Sannerligen modigt av er.
Det vore nog oklokt.
Vi förstår inte varandra.
Varför säger ni så? Det gör ni säkert visst.
Tro mig, det är ingen bra idé.
Ni är min högra hand och stadens bästa förkläde.
Ni kan säkert få honom att öppna upp.
Visst, öppna upp för mig.
Vilket underbart förslag. Tack, Esther.
-Ni pratar fortfarande inte med mig. -Vad vill ni att jag ska säga?
Jag har mött era gliringar med stoiskt tålamod.
Tala med mig i enrum så slipper ni använda sarkasm.
Nåväl. Vill ni prata så låt oss prata.
-Det som hände var ett misstag. -Inte för mig. Men ni ångrar det tydligen.
Det sa jag inte.
-Så ni ångrar det inte? -Det sa jag inte heller.
Ni säger aldrig något, Josefina. Därav den här röran.
Det har ni rätt i.
Vet ni hur länge jag har väntat på det här?
Ibland kan känslorna bedra.
Nåväl. Jag får väl ta och välja.
Ordna en träff med Monsalve. Jag vill lära känna honom.
Señorita… Señorita Esther.
Säg inte att han är ett dåligt parti. Det avgör jag själv.
God morgon.
-Señorita Zapico. Josefina. -Adela.
Ute på ärenden?
De är till min värdinna. Jag hoppas förgylla hennes dag.
-Hur tar hon kusinens död? -Doña Paquita är härdad.
Hon tar det med kristen behärskning och vördnadsvärt kurage.
Jag behöver visst inte fråga hur ni mår.
-Jag tycker att jag mår lite bättre. -Ni verkar må sämre för var dag.
Överdriv inte. Jag mår bättre än förra veckan.
Jag förmodar att ni sa att jag tar det med kurage
och kristen behärskning?
Med vördnadsvärt kurage, ja. Precis som ni bad mig att basunera.
Jag önskar att jag dog i stället.
-Med tanke på min lott i livet. -Säg inte så. Ni har mycket att leva för.
Ni har en son.
Som jag sällan träffar.
-Allt jag har är pengar, Adelita. -Men pengar är viktigt.
De räckte inte ens för att köpa mig en make.
Vad skulle ni med en make till?
Tja, vad tror du?
För att slippa vara ensam.
Förstår du nu?
Till och med du ser hur ensam jag är.
Får jag fråga var ni har varit?
Affärsärenden.
Er mor tar tappat livslusten och ni ger er iväg på affärsärenden?
-Ser ni inte att hon är förkrossad? -Jaså, är hon det?
Likställer ni en anhörigs död med att en kvinna avvisade er?
Nej, jag förklarar varför jag inte ville komma tillbaka hit.
-Jag ville inte träffa er. -Det är ömsesidigt.
Men man gör saker man inte vill för dem man älskar.
-Inte undra på att er mor vill gifta sig. -Vad säger ni?
Er mor orsakar mycket huvudbry men hon har ett hjärta som få.
Var glad att ni har henne. Jag har inte haft samma tur.
Och angående kyssen.
Jag skulle avböja den tusen gånger. Vet ni varför?
Jag kysser inte fulla kurtisörer.
Vi ses vid teet.
Det är dags att ni börjar visa hur mycket er mor betyder för er.
Med beslutsamhet. Så ska saker göras.
Särskilt för personer man älskar.
Jag menar givetvis min dam.
Jag frågar honom och får det överstökat.
Skratta inte. Jag sa ju att man inte alltid kan stå emot impulser.
Vem försöker jag lura? Det här kommer att sluta illa.
Väldigt illa.
Jag försöker verkligen, Santiago.
Men de gör varje dag tydligt att jag inte hör hemma.
Kastar de inte hattar ger de mig blickar. Eller ännu värre, skrattar.
Sara, du har förtjänat din plats där, precis som de.
Inget är du skyldig dem.
Jag önskar att alla var mer som dig.
Det är bara en tidsfråga innan de slutar reta dig.
Jag börjar bli orolig. Jag hör ingen puls.
Vänd dig om.
Santi!
-Santi? -Ja?
-Señorita Bianda söker er. -Señorita Bianda!
Señorita Bianda…
-Jag kokar lite kaffe. -Jag har redan druckit, men tack.
Nej, åt henne. Det kallas hyfs.
Vad gör ni här, señorita Bianda?
Er syster sa att señor Torres hade en bok åt henne.
En bok?
Vilken bok?
Don Juan Tenorio.
Aha, den boken.
Jag borde bege mig. Jag vill inom där hemma innan föreläsningen.
Vi ses sen, señorita.
Tack för presenten.
Smart att nämna Don Juan. Ni borde bli författare.
Varför inga besök på en hel vecka?
Jobb.
Massor med jobb. Jag jobbar på librettot.
Det är helt olikt att skriva romaner. Lite som teater, men inte riktigt.
-Vill ni ta en titt… -Kysste ni Cristina?
Ja.
Det var olämpligt, men jag gjorde det…för att få klarhet.
För att förstå vad som pågår.
Varför inte be att få uppvakta henne?
Va?
Ni har inte svarat.
Vilket svar väntar ni er?
Varför ni inte formellt bett om en träff.
Jag är inte säker på om jag vill ha en träff till.
-Ni tar avstånd? -Nej.
Ni ser alltid saker så tydligt. Kristallklart.
Vi andra behöver tid för att reda ut vad vi vill.
Förstår ni, Bianda?
Jag känner annorlunda nu.
Era känslor kommer och går som tidvattnet.
-Det var lågt! -Ni är en ynkrygg!
-Det är jag inte! -Bevisa det då!
Señorita Bianda!
Vänta! Elena!
Elena!
SYNDARE FÖRRÄDARE
SKÖKA JUDAS
Det var ett misstag. Jag vet inte hur det hände.
Señorita Bianda.
Señorita?
Kan ni berätta vad som pågår?
PÅKOMMEN
Cristina, kan vi prata?
Har något hänt?
-Kan vi sätta oss? -Givetvis.
Jag har funderat ett par dagar.
Efter att ha diskuterat det igen
har Angustias övertygat mig att det vore bäst för dig och familjen
om vi byter förkläde.
Va?
Señorita Bianda är ett inget bra inflytande.
-Det är hon. -Hon trotsade mig.
-Hon skyddade oss. -Jag litar inte på henne.
Ni kan inte göra så här!
Vi har en perfekt ersättare. Alicia Casas. Hon har lämnat Alba de Senovilla.
-Elena måste stanna. Jag behöver henne. -Varför?
Elena!
Jag tänkte också just be henne förklara.
-Kan du ursäkta oss? Elena och jag… -Sluta hitta på. Jag vet.
Señorita Bianda, kan vi prata?
Efter er.
När tänkte ni berätta att min gudson nu är min dotters friare?
Friare?
Cristina berättade.
Er dotter är ung. Hon kan ha förhastat sig själv.
Så han är inte intresserad?
Det är tidigt att kalla det formell uppvaktning.
De får inleda en försiktig, långsam uppvaktning…
Jag tänkte avskeda er.
Tills Cristina berättade vad som hänt.
Avskeda mig?
Men Cristina med min gudson…
Inget skulle göra oss…mig lyckligare.
Jag vet hur svårt det måste vara för Santiago. Han är väldigt säregen.
Cristina sa att han knappt hört av sig på sistone.
Jag tänker bjuda hit honom och ge honom min välsignelse.
Det vore oklokt.
Jag ber inte om er åsikt. Jag ber er göra ert jobb.
Jag bjuder hit honom och ni ser till att intresset övergår i uppvaktning.
Eduardo drar och plötsligt fattar du intresse för Santiago?
-Du har aldrig brytt dig om honom förr. -Givetvis har jag det.
Varför så bråttom?
-Trodde du att jag inte skulle märka? -Jag skäms för mitt misstag.
-Men inte för att ljuga om vem fadern är? -Vad ska jag göra?
Föda barnet ensam? Det skulle vanära far och familjen.
Jag bryr mig inte.
Du gör jämt som du vill. Du är den enda som studerar.
Du bryr dig inte om nåt. Men jag har inget och kan inget göra.
-Du älskar honom inte. -Det gör jag.
Vad händer här?
Snälla, säg inget.
Tack.
Vill ni skjutsa mig till föreläsningen?
Jag vet inte vad din syster har gjort men hon hade säkert goda avsikter.
-Givetvis. -Gumman…
Besvära er inte. Jag väntade mig inte att ni skulle ta mitt parti.
-Finns det partier? -Det gör det, far.
Alla tycker att jag är enveten och gör som jag vill
men jag har också känslor och problem!
Det vet jag.
Du, kom hit.
Lugn.
Ert liv hade varit lättare om ni fick söner.
Du…
Det hade varit lättare för oss också.
Sara!
Far, vad gör ni här?
Jag tar ditt parti.
Jag klarar mig själv, far. Snälla.
-Här kommer hon. -Gå!
Vad tusan sysslar ni med?
Ni borde skämmas!
Ni anklagar bildade män.
Säg åt er dotter att det här inte är nån skolgård.
Men de kastar stenar som om de…
Min gudson skriver för El Corresponsal. Han kan informera redaktören om detta.
Den artikeln skulle sälja många tidningar.
-Tror ni att hon berättade för honom? -Givetvis inte.
Hon är er syster. Kan någon hålla en hemlighet är det hon.
Jag berättade om Santiago för att rädda er anställning.
Och jag är tacksam för det, men…
Nu har vi ett större problem.
Vad då för problem? Vad sa Santiago?
Jag måste vara ärlig.
Jag fick honom att öppna upp.
Men? För det väntar ett "men".
"Men" betyder alltid problem!
Först vill jag säga att jag har fattat tycke för er.
Och att jag utöver arbetet anser er vara min vän.
Jag menar det.
Det är ömsesidigt.
Jag är så glad att jag har er.
Ni anar inte vilken tur jag har.
Ni är min käraste vän.
Varför ingressen?
-Santiago har tvivel. -Tvivel?
Relationen till er familj. Han vill inte äventyra den.
Ja, jag är en ynkrygg! Förlåt, men jag ville inte såra henne.
Varför skulle den äventyras? Far är överlycklig.
Ni känner Santiago bättre än mig. Han bör nog inte pressas.
Självfallet.
Det vore synd om han stack efter samtalet med er far.
Va?
Er far vill tala med honom idag och ge sin välsignelse.
-Jag avrådde, men… -Jag har förstört allting.
Hur kunde jag veta att Santiago…
Vad ska vi göra?
Riktigt bra fråga.
Ni vet att jag föredrar er över señorita Bianda.
Men hon har hjälpt familjen och det är allt som räknas.
Det var länge sedan jag såg don Pedro så glad.
-Jag förstår. -Beklagar, Alicia.
Ingen fara.
Jag klarar mig.
Señorita Casas, ni behövde inte ta mer er något.
Jag ville visa min tacksamhet.
-Ni räddade mitt liv. -Ni överdriver.
Mår ni bättre?
Alldeles utmärkt.
Gillar ni dem?
Väldigt mycket.
Jag såg fram emot att träffa er.
Men väntade mig inte att få göra det så snart.
Jag fick improvisera.
Jag hoppas att ni gillar roddturen.
Det är ljuvligt att se er ro.
Vad varmt det är.
Väldigt kvavt.
Jag tror att det blir regn.
Ni vill inte ha hjälp?
Nej då. Det är ingen fara.
-Hoppas att ni inte blir sjösjuka. -Josefina ser blek ut. Har ni inte kul?
Som en skolflicka.
Nej!
Inte den också!
Är fika med sin mor så farligt?
Regn sinkar alltid. Lázaro kommer nog snart.
Det är mitt fel som trodde att han skulle komma. Varsågod.
Kanske är det mitt fel också. Kanske var jag för hård mot honom.
-Var du hård mot honom? -Bara lite. Ganska hård. För hård.
Jag stod inte ut med att se er så där. Det gjorde mig så ledsen.
Var är världens vackraste moder?
Jag vet att jag är sen, men för att gottgöra det…
En Petunia correntina! Så färggrann!
En riktig överlevare. Den skiner oavsett omständigheter.
-Precis som ni, mor. -Du har alltid varit bra på att smickra.
Men du kan inte skilja en fikus från en petunia.
Hur som helst var det min ursäkt. Gör ni mig sällskap?
-Vart då? Det öser ner. -Inte i växthuset.
Vi planterar den och så kan ni visa mig era kamelior.
Ha det så trevligt.
Åh…
Tack för skjutsen hem. Och för båtturen. Det var kul.
Ni skulle ha sett era miner när jag tappade årorna.
Ursäkta mig. Jag har haft jättetrevligt men bör bege mig…
Har ni bråttom? Stanna gärna.
Jag har trängt mig på länge nog.
Det var jättekul. Adjö.
-Hade du kul? -Låt bli.
Tänk om jag faktiskt gillar Daniel? Skulle ni acceptera det?
Ja, jag väntar på Santiago. Men bara för att varna honom.
Stirrar ni ut i tomma intet?
Ni finner en friare åt señorita Mencía och sen blir ni lat.
Ni skulle ogilla mig om jag så gifte bort Carlota med kungen.
Så rätt.
Men med Santiago har ni vunnit don Pedros gunst.
Och min.
För tillfället.
Bäst för er att ni ser till att bröllopet blir av.
Ursäkta, jag måste öppna dörren. Jag ska mana på friaren.
Meddelar ni familjen?
-Señor Torres. -Det öser ner.
-Vi måste prata. -Jäkla mackapär.
Dörren gick inte att öppna.
En friare kan ju inte ströva runt hur som helst.
Vi måste prata.
Jag hinner inte diskutera kyssen.
Inte jag heller. Det hände aldrig.
Men vi kysstes.
-Ni kysste mig. -Och ni kysste tillbaka.
Inte alls.
-Jo. Det var därför… -Jag hinner inte tjafsa.
Ni bör veta varför ni är här.
Señor Torres. Följ mig, är ni snäll.
Givetvis. Visst.
Som ett lamm till slakt.
Santiago, tack för att du kom.
Don Pedro.
-Särskilt i det här regnet, inte sant? -Ja.
Kaffe?
-Gärna. -Underbart.
Nej! Jag fixar det, far.
Nåväl. Slå er ned.
Du måste undra varför jag bjöd hit dig.
Du vet att jag är rättfram och ärlig samt att jag vill göra saker ordentligt.
Förlåt! Gick det bra?
Det svider lite.
-Följ med ut i köket. -Ingen fara.
-Ni behöver inte hålla masken. -Kom.
Snälla, jag mår bra.
-Förlåt. Det här går inte som planerat. -Ingen fara.
Cristina har berättat allt. Du ska veta att du har min välsignelse.
Min framtida svärson!
Vad kul!
-Santiago! -Carlota.
Titta vad jag hittade. Trollyktan ni lekte med som barn.
-Du vet hur den funkar, va? -Det gör jag.
-Var är Sara? -Sara?
Hon är inte hemma än.
Gatorna lär vara leriga av regnet.
Tyvärr får vi nog vänta här ett tag.
Vet ni att ni är den ende som vågar tala med mig?
Jag var först att tala med er. Jag försökte varna er.
De hängde mitt stetoskop i klocktornet som en vindflöjel.
Ni får låna mitt när ni vill.
Camilo Keita.
Sara Mencía.
-De tog en tugga av den förbjudna frukten. -Vad hände sen?
Den var så god att det var värt att mista paradiset.
Vi tävlade om vem som kunde hitta på bäst historia till var bild.
Santiago tog glädjen ur leken. Han fick alla applåder.
Den här då? Minns ni den historien?
-Var inte det svärdfiskhistorien? -Jag minns faktiskt inte.
-Vad gör ni? -Sara! Har det slutat regna?
Ja.
Hur var föreläsningen?
Mycket bättre, faktiskt. Tack.
Om det har slutat regna bör jag nog bege mig.
-Jag följer honom till dörren, far. -Nåväl.
Santiago.
-Don Pedro. -Ses snart, min son.
-Är ni inte förkläde? -Jo.
Sara! Kom hit!
-Vad? -Berätta om den här.
Du lär älska den. Lyssna nu.
Det var en gång en kall och mörk skog…
Jag har redan sagt det. Ibland kan vi inte stå emot våra impulser.
Jo, jag bryr mig.
Vad är det, Santiago?
Att synda är ju mänskligt.
Vad som är övermänskligt är att hantera följderna med styrka.
Vad har hänt?
Han…
Han har fått känslor för en annan kvinna.
Undertexter: Rasmus Edlund