Ви знаєте цю історію.
Адам і Єва жили щасливо самі в раю.
Усе було ідеально, поки одного дня
у Єви не з'явилася блискуча ідея вкусити яблуко.
Яка несподіванка, еге ж?
Ми винні в тому, що все пішло шкереберть.
Ми жінки, грішниці.
Відколи нас вигнали з раю,
ми розриваємося між нашими бажаннями
і нашим обов'язком.
За версією Бога, звісно.
І що в результаті? Ми грішимо.
А потім про це жалкуємо.
ВИННА
Та іноді жалкуємо, що не згрішили.
НЕВИННА
І хоч цілком зрозуміло, що я не повинна цього робити,
я не шкодую.
І знаєте чому?
Бо хоч ми й намагаємося,
часом неможливо контролювати наші бажання.
А часом ми мусимо грішити, щоб уникнути ще тяжчого гріха.
ГРІШНИЦЯ
ПРИВІТ!
НАСТАНОВИ ДЛЯ ПАНЯНОК
УРОК 4: НЕ ПІДДАВАЙСЯ СПОКУСІ
Елено, не йди.
Можемо щось замовити. Сніданок, наприклад.
Ні, я мушу йти.
Дозволь провести тебе додому.
Погляньте, хто тут.
Єво, порадиш щось подрузі-грішниці?
Елено!
Покличте її. Я хочу з нею поговорити.
Я цього так не залишу. Елено!
Її немає.
І не влаштовуй сцени. Заспокойся.
Як заспокоїтися, Анґустіас?
У мене була робота, було де жити…
Куди мені тепер іти?
Знаєш Долорес Інфантес?
Вона моя подруга.
У неї є вільна кімната. Побудеш там кілька днів.
Знайдеш іншу роботу.
Повір мені.
Це копія.
Я хочу залишитися в місті ще на трохи.
Ми говорили про одну ніч.
Це було гарне прощання.
Я не хочу прощатися.
Елено!
Ви бачили, як він це зробив?
З вами все гаразд?
Так, дякую.
Так!
-Хвилинку! -Панно Б'яндо!
-Так? -Вибачте. Я не хотіла заважати.
Ні, не хвилюйтеся.
-Де ви були? -Я?
А щось сталося?
Якщо ви мене шукали, це важливо.
Сантьяґо мене поцілував.
Минулого вечора.
Це було чарівно.
Чарівно?
З Едуардо все було дуже пристрасно.
А із Сантьяґо — ніжно.
Солодкий, але міцний поцілунок.
Він уміє цілуватися.
Уявляю. І що ж було далі?
Він пішов.
Але відтоді я усміхаюся.
Ви не раді? Це ж кінець усіх наших проблем.
Так. Звісно, рада. Просто це так несподівано.
Але так…
Приємно бачити вас такою.
Хочу знову з ним зустрітися і почати стосунки.
Він поговорить з моїм батьком, і в нас буде весілля. А потім…
ТИЖДЕНЬ ПО ТОМУ
Що більше вона сердиться, то краще цілиться.
Не розумію! Сантьяґо пів життя провів у цьому домі!
І раптом зникає на сім днів.
Чому він не прийшов? Чому не провідав мене?
Мабуть, пише сарсуелу або в розпалі якогось творчого процесу.
Це не виправдання, якщо я йому не байдужа.
Подруго, дехто справжній боягуз у коханні.
Правда, Елено?
Так, кохання — це складно.
Як гра в чаплю.
Але це не привід здаватися, еге ж? Ваша черга.
Страх тримає нас на відстані.
Адже так тебе ніхто не скривдить.
Проте й не ощасливить.
Отже, правило номер один — не закохуватися в боягуза.
Зазвичай я не дослухаюся до її порад, але Естер має рацію.
Якщо Сантьяґо — боягуз, тоді я буду хороброю.
Ви з ним поговорите?
Ні.
То що тоді?
Ви поговорите.
Надзвичайний вияв хоробрості.
Не думаю, що це гарна ідея.
Ми із Сантьяґо не ладнаємо.
Чому ви так кажете? Я впевнена, що це неправда.
Повірте мені. Це погана ідея.
Ви моя права рука і найкраща компаньйонка в місті.
Упевнена, ви змусите його зізнатися.
Звісно, зізнатися мені.
Яка чудова ідея. Дякую, Естер.
Ви й далі зі мною не розмовляєте?
А що ви хочете почути?
Досить того, що я стоїчно зношу ваші натяки.
Поговоріть зі мною наодинці, щоб не використовувати сарказм на людях.
Хочете поговорити? Поговоримо.
Те, що сталося, було помилкою.
Я так не думаю. Та бачу, що ви про це шкодуєте.
Я цього не казала.
То ви не шкодуєте?
Цього я теж не казала.
Ви ніколи нічого не кажете, Хосефіно. Від цього й усі біди.
Мушу визнати, тут ви маєте рацію.
Знаєте, як довго я цього чекала?
Іноді почуття вводять нас в оману.
Дуже добре. Доведеться вирішувати.
Влаштуйте мені зустріч із паном Монсальве. Познайомимося ближче.
Панно. Панно Естер.
Хочете сказати, що він мені не пара? Не треба.
Я сама вирішу.
Доброго ранку.
-Панно Сапіко. Хосефіно. -Адело.
Вийшла у справах?
Для господині. Сподіваюся, вони піднімуть їй настрій.
-Як вона після смерті кузини? -Донья Пакіта — сильна жінка.
Вона проявляє християнську терпимість і дивовижну силу духу.
Я хотіла спитати, як ви, але не бачу потреби.
Гадаю, мені вже краще.
Вам з кожним днем усе гірше.
Не перебільшуй, золотце. Мені краще, ніж минулого тижня.
Ти ж кажеш людям, що я проявляю силу духу
і християнську терпимість?
Дивовижну силу духу, так.
Як ви й просили.
Шкода, що померла кузина, а не я.
З огляду на мою долю.
Не кажіть так. Вам є для чого жити.
У вас є син.
Якого я майже не бачу.
У мене немає нічого, крім грошей, Аделіто.
Це теж дуже важливо.
Але недостатньо, щоб забезпечити собі чоловіка.
Чоловіка? Навіщо вам чоловік?
Навіщо мені чоловік?
Щоб не бути самотньою.
Бачиш?
Навіть ти маєш розуміти, як мені самотньо.
Пане, можна спитати, де ви були?
Виходив у справах.
Ваша мати не встає з ліжка, тужить через втрату кузини,
а ви ходите у справах?
-Ви не бачите, що вона страждає? -Вона страждає?
Порівнюєте смерть близької людини з відмовою жінки?
Ні, пояснюю, чому не хотів сюди повертатися.
-Бо не хотів бачити вас. -Як і я вас.
Але мусимо робити те, що не подобається, для тих, кого любимо.
Не дивно, що ваша мати хоче заміж.
Що ви таке кажете?
З вашою мамою буває дуже важко, але в неї добре серце.
Будьте вдячні, що вона у вас є. Повірте людині, якій так не пощастило.
І цей поцілунок.
Я б знову і знову сказала «ні». І знаєте чому?
Бо я не цілую п'яних розпусників.
Вибачте, побачимося за чаєм.
І якщо ваша мама вам не байдужа, час це показати.
Рішуче. Ось як слід вирішувати справи.
Особливо заради тих, кого любиш.
Я кажу про панночку, звісно.
Гаразд. Cпитаю його, і все.
Не смійтеся.
Я ж казала, що часом ми не контролюємо своїх бажань.
Кого я обманюю? Це погано закінчиться.
Це дуже погано закінчиться.
Я стараюся, Сантьяґо.
Але мені щодня нагадують, що я не належу до їхнього світу.
Якщо не кидають капелюхи, то дивляться презирливо чи ще гірше — насміхаються.
Саро, ти заслужила бути там, як і вони.
Ти їм нічого не винна.
Якби ж усі були схожі на тебе.
З часом ці кретини дадуть тобі спокій.
Я починаю хвилюватися. Я не чую серцебиття.
Повернись.
Санті!
-Санті! -Так.
Панна Б'янда!
Панно Б'яндо!
Панно Б'яндо.
Я приготую каву.
Ні, я вже пив. Дякую.
Для панни. Це називається ввічливість, золотце.
Що привело вас сюди, панно Б'яндо?
Ваша сестра сказала, що пан Торрес обіцяв дати їй книгу.
Книгу?
Яку книгу?
Про дона Хуана Теноріо.
А, цю книгу.
Я вже піду. Хочу зайти додому перед заняттями.
До зустрічі, панночко.
Дякую за подарунок.
Дон Хуан? Розумно. Вам варто стати письменницею.
Чому ви тиждень не заходили до Менсій?
Робота.
Дуже багато роботи. Я працюю над лібрето.
Це геть не схоже на роман. Радше на театр, але трохи інакше.
-Самі подивіться… -Ви цілували Крістіну?
Так.
Не треба було, але я зробив це…
щоб упевнитися.
Щоб зрозуміти свої почуття.
Чому ж офіційно не запропонували залицятися до неї?
Що?
Ви мені не відповіли.
І якої відповіді ви чекаєте?
Чому ви не зустрілися з нею офіційно?
Бо я не впевнений, що хочу цього.
-Відмовляєтеся від неї? -Ні.
Ви завжди все чітко усвідомлюєте.
Іншим же потрібен час, щоб дізнатися, чого ми хочемо.
Розумієте, про що я, Б'яндо?
Мої почуття змінилися.
Ваші почуття приходять і відходять, як хвиля.
-Це нечесно! -Ви боягуз!
-Я не боягуз! -То доведіть!
Панно Б'яндо!
Чекай. Елено!
Елено!
ГРІШНИЦЯ ЗРАДНИЦЯ
БЛУДНИЦЯ ЮДА
Це була помилка.
Не знаю, як так сталося.
Панно Б'яндо.
Панночко.
Ви поясните, що відбувається?
ПІЙМАЛАСЯ
Крістіно, ми можемо поговорити?
Щось сталося?
-Сядемо? -Звісно.
Я кілька днів про це міркував.
Ми поговорили,
і Анґустіас переконала мене, що для тебе і сім'ї буде краще
змінити компаньйонку.
Що?
Панна Б'янда погано на вас впливає.
-Ні. -Вона мене обдурила.
-Вона захищала нас. -Я їй не довіряю.
Не робіть цього.
У нас є чудова заміна — Алісія Касас.
Вона більше не з Альбою де Сеновілья.
Ні, Елена має залишитися. Вона мені потрібна. Чому?
Елено.
Якщо хочеш поговорити, я готова.
Залиш нас на хвилинку.
-Ми з Еленою… -Досить казочок. Я знаю.
Панно Б'яндо, зайдіть до мене в кабінет.
Після вас.
Коли ви збиралися мені сказати? Мій похресник залицяється до моєї дочки?
Залицяється?
Крістіна мені розповіла.
Ваша донька молода. Гадаю, вона поквапилася з висновками.
Кажете, він не зацікавлений?
Кажу, що рано вважати це офіційним залицянням.
Вони почнуть поволі, а тоді побачимо…
Я хотів вас звільнити.
Поки Крістіна мені не розповіла.
-Звільнити? -Угу.
Але Крістіна і мій похресник…
Ми невимовно…
Я невимовно щасливий.
Сантьяґо, мабуть, непросто.
Він своєрідний юнак.
Крістіна сказала, що останнім часом вони не бачаться.
Сьогодні я запрошу його до себе і дам своє благословення.
Це нерозумно, доне Педро.
Я не питаю вашої думки, а прошу робити свою роботу.
Я запрошу похресника,
а ви подбаєте, щоб їхній інтерес переріс у залицяння.
Едуардо зникає,
і ти раптом цікавишся Сантьяґо?
Ти ніколи не звертала на нього уваги.
Звісно, звертала.
Чому ти так відчайдушно шукаєш залицяльника?
-Думала, я не помічу? -Мені було соромно за цю помилку.
А брехати йому не соромно?
А що робити?
Народити дитину самій? Це зганьбить батька й сім'ю.
Мені байдуже.
Ти завжди робиш те, що хочеш, єдина вчишся в університеті.
Тобі до всього байдуже, а в мене нічого немає. Що мені робити?
Ти його не кохаєш.
Кохаю.
Що тут відбувається?
Будь ласка, не кажи нічого.
Дякую.
Підвезете мене в університет?
Я не знаю, що сталося у вас із сестрою,
але що б вона не зробила, упевнений, у неї були добрі наміри.
-Звісно. -Доню.
Ні, батьку, не турбуйтеся. Я і не чекала, що ви станете на мій бік.
-Я не знав, що є якийсь бік. -Є, батьку.
Усі думають, що я сильна і роблю все, що хочу,
але в мене теж є почуття і проблеми.
Ну все, все.
Я знаю.
Ходи сюди.
Заспокойся.
Вам було б значно легше, якби у вас були сини.
Ні.
Нам теж було б значно простіше.
Саро!
Батьку, що ви тут робите?
Стаю на твій бік, раз він є.
Я сама впораюся, батьку. Будь ласка.
-Ось і вона. -Ідіть звідси!
Що ви робите?
Вам має бути соромно!
Це освічені чоловіки.
Скажіть дочці, що університет не шкільне подвір'я.
Ваші чоловіки кидають каміння, наче в…
Мій похресник пише для газети «Ель Корреспонсаль».
Він радо розповість про все редактору.
Ця історія набуде розголосу.
Гадаєте, вона йому скаже?
Звісно, ні.
Вона ваша сестра, і вміє берегти таємниці.
Щодо Сантьяґо, я це зробила, щоб зберегти вам роботу.
І повірте, я вдячна, але…
тепер у нас більша проблема.
Яка проблема? Що вам сказав Сантьяґо?
Я маю бути чесною.
Я змусила його зізнатися.
Але? Я відчуваю «але».
Щоразу, коли є «але», є проблема.
Панночко, по-перше, ви мені не байдужа.
Ви для мене не лише робота, ви моя подруга.
Я кажу це щиро.
Це почуття взаємне.
Я дуже рада, що ви в мене є.
Мені страшенно пощастило.
Ви моя найближча подруга.
Навіщо ці передмови?
-Сантьяґо невпевнений. -Невпевнений?
Через стосунки з родиною.
БОЯГУЗКА
Він не хоче ризикувати.
Так, я боягузка.
Та я не хотіла завдати їй болю. Вибачте.
Чим ризикувати? Мій батько в захваті.
Ви знаєте Сантьяґо краще за мене. Не варто на нього тиснути.
Так, авжеж.
Шкода, якщо він утече після розмови з вашим батьком.
Що?
Ваш батько хоче поговорити з ним, щоб дати своє благословення.
-Я казала, що не варто, але… -Я все зіпсувала?
Звідки я могла знати, що Сантьяґо…
Що робитимемо?
Гарне запитання.
Ви знаєте, що я б воліла бачити вас, а не панну Б'янду.
Але вона допомогла родині, і лише це має значення.
Я вже давно не бачила дона Педро таким щасливим.
Зрозуміло.
Мені шкода, Алісіє.
Нічого.
Я впораюся.
Панно Касас, не треба було нічого приносити.
Я хотіла висловити вдячність.
Ви врятували мені життя.
Ви перебільшуєте.
Вам уже краще?
Цілком.
Смачно?
Дуже.
Я хотів знову вас побачити.
Але не очікував, що це станеться так швидко.
Довелося імпровізувати.
Сподіваюся, вам подобається.
Приємно дивитися, як ви веслуєте.
Надворі спекотно! Така задуха.
Гадаю, буде дощ.
Вам допомогти?
Облиште. Це дрібниці.
У вас нема морської хвороби?
У Хосефіни кепський вигляд. Вам не весело?
Як дитині.
-Ні! -Ні!
Тільки не це!
Хіба так важко випити каву з мамою?
У зливу доїхати важче. Лазаро скоро буде.
Ні, я сама винна, що сподівалася, що він прийде. Їж.
Мабуть, у цьому є і моя провина. Я була з ним надто сувора.
Ти була з ним сувора?
Трішечки. Трохи. Занадто.
Мені було важко бачити вас у такому стані.
У мене серце краялося.
Де найкрасивіша мама у світі?
Знаю, я спізнився. Але щоб загладити свою провину…
Петунія з провінції Коррієнтес! Яка гарна!
Здатна вижити в будь-яких умовах.
Як і ви, мамо.
Ти завжди вмів лестити.
Але не відрізниш фікуса від петунії.
Хай там як, це було вибачення. Ходімо?
-Куди? Дощ ллє як із відра. -Не в теплиці.
Посадимо цю красуню, і ви покажете мені свої камелії.
Гарного вечора.
Ой…
Дякую, що підвезли. І за прогулянку на човні. Було весело.
Бачили б ви свої обличчя, коли я впустив весла.
Перепрошую. Я чудово провів час, але мушу йти…
Ви поспішаєте? Залиштеся.
Я вже скористався з вашої доброти.
Було приємно. До побачення.
-Вам було весело? -Не згадуйте.
А якщо я скажу, що мені подобається Даніель? Вас це влаштує?
Так, я чекаю на Сантьяґо. Лише щоб попередити його.
Відпочиваєте?
Знайшли залицяльника для панни Менсії, і можна бити байдики?
Навіть якщо я видам Карлоту за короля, я не зможу вам вгодити.
Це правда.
Хоча завдяки пану Сантьяґо, ви завоювали дона Педро.
І мою ласку.
Поки що.
Краще подбайте, щоб весілля відбулося.
Перепрошую. Я відчиню двері.
Привітаюся із залицяльником.
Можете повідомити Менсій?
-Пане Торресе. -Ну й злива.
-Нам треба поговорити. -Трясця.
Я не міг відчинити двері.
Як залицяльник він не може ходити туди-сюди.
Послухайте.
Дон Педро чекає. Я не можу обговорювати поцілунок.
І я не можу. Вдамо, що цієї помилки не було.
Але ми цілувалися.
-Ви поцілували мене. -Так, і ви відповіли на поцілунок.
Я не відповідала.
-Ви поцілували мене у відповідь. -Немає часу сперечатися.
Ви мусите знати, чому ви тут.
Пане Торресе, ходімо зі мною.
Авжеж.
Як ягня на заклання.
Сантьяґо, дякую, що прийшов.
Доне Педро.
Особливо в такий дощ.
Авжеж.
-Хочеш кави? -Ну…
-Звісно. -Чудово.
Ні! Я сама, батьку.
Гаразд. Прошу, сідай.
Тобі, мабуть, цікаво, чому я тебе покликав.
Ти ж знаєш, що я людина пряма і чесна.
І я волію робити все як належить.
Пробачте! Усе гаразд?
Трохи пече.
-Ходімо на кухню. -Ні, все добре.
-Не час для хоробрості. -Ходімо.
Усе гаразд, запевняю вас. Вибач. Усе йде не за планом.
Не страшно.
Крістіна мені розповіла. Я даю тобі своє благословення.
Мій майбутній зятю!
Яка радість!
-Сантьяґо! -Карлото.
Дивись, що я знайшла.
Чарівний ліхтар, яким ви гралися малими.
Ти знаєш, як він працює?
Так, знаю.
-Де Сара? -Сара?
Вона ще не прийшла.
Через дощ на вулицях буде багнюка.
Тож доведеться трохи зачекати.
Ви знаєте, що ви єдиний, хто зі мною розмовляє?
Я заговорив з вами, бо намагався попередити.
Вони повісили мій стетоскоп, як флюгер на дзвіниці.
Можете брати мій, коли захочете.
Каміло Кейта.
Сара Менсія.
І вони вкусили заборонений плід.
А що було потім?
Їм сподобалося. І байдуже, що їх вигнали з раю.
У нас був конкурс.
На найкращу історію до кожного зображення.
Але Сантьяґо все псував, бо оплески діставалися йому.
А це? Пам'ятаєш цю історію?
Це історія про рибу-меч?
Ні… Не пам'ятаю, якщо чесно.
-Що ви робите? -Саро, дощ вщух?
Так.
Як пройшли заняття?
Набагато краще. Дякую.
Дощ припинився, тож я піду.
Я проведу його до дверей.
Добре. Сантьяґо…
-Доне Педро. -До зустрічі, синку.
-Ви не супроводжуватимете? -Так.
Саро, ходи сюди.
-Що? -Розкажи про це.
Тобі сподобається. Слухай.
Одного разу в дуже холодному темному лісі…
Здається, я вже казала.
Іноді ми не контролюємо своїх бажань.
Ні, мені не байдуже.
Що не так, Сантьяґо?
Людині притаманно грішити.
І сила в тому,
щоб упоратися з наслідками гріха.
Що сталося?
Він…
У нього з'явилися почуття до іншої жінки.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин