Цю історію знає кожен: Адам і Єва жили собі щасливо
в райському саду.
Все було ідеально.
Поки одного разу Єві спала на думку геніальна ідея вкусити яблуко.
Оце так сюрприз.
Жінка винна, що все пішло шкереберть.
І ми, жінки… тепер ми всі грішниці.
Після вигнання з раю точиться вічна боротьба між тим, чого ми хочемо,
і тим, що від нас очікують.
І чого очікує Бог.
А як буває зазвичай? Зогрішили.
А потім шкодуємо.
ВИННА
Та іноді ми шкодуємо про те, що не зогрішили.
НЕ ВИННА
Та навіть якщо я знаю, що мені не слід було цього робити,
усе одно не шкодую.
Знаєте, чому?
Бо хай як намагаєшся себе стримати, бувають моменти,
коли пориви пристрасті абсолютно тобі непідвладні.
І буває, треба зогрішити, аби уникнути більшого гріха.
ГРІШНИЦЯ
НАСТАНОВИ ДЛЯ ПАНЯНОК
УРОК 4 НЕ ПІДДАВАЙСЯ СПОКУСІ
Елено, не йди.
Можемо замовити якийсь сніданок.
Ні, я маю йти.
Я проведу тебе додому.
Ось.
Те, що мені треба.
Єво, що порадиш?
Грішниці.
Елено!
Покличте її.
Нам треба поговорити.
З мене вже досить. Елено!
Її немає. І не влаштовуйте тут скандал. Заспокойтеся.
Як я можу заспокоїтись?
Я мала роботу, я мала, де жити…
А тепер що?
Знаєте Долорес Інфантес?
Моя подруга.
У неї є вільна кімната – поживіть там кілька днів.
Робота знайдеться. Повірте мені.
Це копія. Я ще трохи затримаюсь у місті.
Це була одна ніч.
Гарне було прощання.
Я не хочу прощатись.
Елено! Елено!
Бачили, як він це зробив?
Ви не поранились?
Ні. Ні. Дякую.
Так.
Хвилинку!
Сеньйорито Б'янда!
Так?
Не хотіла вас турбувати.
Та що ви, жодних проблем.
Де ви були?
Я?
Я вас слухаю. Ви шукали мене, це щось важливе.
Ми з Сантьяґо цілувались. Учора.
І це була чарівна мить!
Чарівна?
Едуардо занадто пристрасний. Розумієте?
Тоді як із Сантьяґо це було чуттєво.
Ніжно, та сміливо.
Він добре цілується.
Можу уявити.
І що було потім?
Пішов.
Але відтоді я постійно усміхаюсь.
Ви не раді? Це ж вирішує всі проблеми.
Так, так, так, звісно… звісно, я рада.
Але це застало мене зненацька.
Але я…
Дуже за вас рада.
Скоріше б знову побачитись.
Він почне залицятися.
Поговорить із батьком.
А потім весілля — справжнє. А потім дитина і…
Ми будемо щасливі довго довго.
Народимо ще двох. Ліпше трьох.
Заведемо собаку.
Переїдемо у власний маєток.
ТИЖДЕНЬ ПО ТОМУ
Як завжди. Роздратована – краще влучає.
Просто не розумію!
Сантьяґо часто бував у нас! І раптом, на тиждень зникає.
Чому не приходить? Не запросив на зустріч.
Чому?
Можливо, пише оперету, або… в творчому процесі.
Це його не виправдовує. Якщо я для нього важлива.
У любовних справах люди бувають боягузами.
Так, Елено?
Так, кохання - це складно.
Як і ця гра.
Та це не привід здаватись.
Ваш хід.
Страх відштовхує від людей.
І якщо людина далеко, вона не заподіє шкоди.
Та й щасливою не зробить.
А тому правило перше: не закохуйтесь в боягуза.
Я не прислухатимусь до її порад, але Естер має рацію.
Якщо Сантьяґо поводиться як боягуз, я буду сміливою.
Поговорите з ним?
Ні.
Що ж тоді?
Ви поговорите.
Неабиякий вияв сміливості.
Е, це кепська ідея.
Ми з Сантьяґо не ладнаємо.
Чому це? Мені так не здається.
Повірте, це погана ідея.
Ви моя права рука. Найкраща компаньйонка.
Ви змусите його бути чесним.
Ще б пак - я змушу його бути чесним.
Блискуча ідея.
Дякую, Естер.
Досі зі мною не розмовляєш?
Що ти хочеш почути?
Я терпляче витримувала абсолютно всі твої натяки.
Поговорили б віч-на-віч – не було б сарказму на публіці.
Чудово. Хочеш поговорити – поговорімо.
Те, що сталось, – це помилка.
Як на мене - ні. Але ти явно про це шкодуєш.
Я не сказала, що шкодую.
То ти не шкодуєш?
Цього я теж не говорила.
Ти взагалі нічого не кажеш, Хосефіно.
І ось результат.
Мушу визнати, ти маєш рацію.
Знаєш, як довго я цього чекала?
Але прихильність іноді недоречна.
Ну що ж. Тоді я вирішу сама.
Організуйте зустріч із сеньйором Монсальве.
Познайомимось.
-Сеньйорито. Сеньйорито Естер. -Тільки не кажіть, що
він кепський залицяльник.
Тепер я вирішуватиму сама.
Доброго ранку! Сеньйорито Запіко. Хосефіно.
Адело.
Що це в тебе?
Це для сеньйори. Щоб підсолодити її день.
Як вона після смерті кузини?
Донья Пакіта — сильна жінка.
Проживає це по-християнськи смиренно та доволі стримано.
Хотіла запитати, як ви, але не буду.
Здається мені вже поліпшало трохи.
А як на мене, ні.
Не перебільшуй, тиждень тому мені було гірше.
Ти сказала, що я проживаю це величезне горе
по-християнськи смиренно?
Та доволі стримано – так.
Слово-в-слово як ви мене попросили.
Краще б замість моєї кузини забрали мене.
З такою нещасливою долею.
Не кажіть так. У вас багато чого є. У вас є син.
Якого я ніколи не бачу. У мене нічого немає, Аделіто.
Тільки гроші.
Гроші також важливі.
Але ж чоловіка мені за них не купити.
Чоловіка? Навіщо вам той чоловік?
А й справді.
Бо ви самотня.
Бачиш? Навіть ти розумієш, яка я нещасна й самотня.
Сеньйоре, куди ви ходили?
У справах.
Ваша мати не встає з ліжка після втрати кузини,
не хоче жити,
а у вас справи?
-Її серце в муках. -А! Її серце в муках?
Порівнюєте втрату близької людини з тим, що жінка не впала до ваших ніг?
Ні. Я пояснюю, чому так довго не повертався.
-Бо не хотів вас бачити. -А я – вас.
Але іноді доводиться робити те, чого не хочеться.
Не дивно, що ваша мати хоче собі чоловіка.
Що ви верзете?
Ваша мати дуже нестерпна. Дуже! Якби ви знали!
Але таких як вона - одиниці! І ви повинні її цінувати!
Тому що не всім так пощастило!
А щодо поцілунку… Я б тисячу разів відмовилася.
А знаєте чому?
Бо я не цілую п'яних спокусників!
А тепер даруйте, до зустрічі на чаюванні.
Якщо мама для вас важлива, саме час це довести.
Рішуче. Ось як треба вирішувати справи.
Особливо, коли робиш це для того, кого любиш.
Я про сеньйориту Крістіну, звісно.
Що ж, просто запитаю - і все.
Годі сміятися! Я ж казала: іноді пориви пристрасті нам непідвладні.
Кого я обманюю? Це до добра не доведе.
Точно не доведе.
Я намагаюся, Сантьяґо. Та вони щодня демонструють,
що я не належу до їхнього світу.
Вже не жбурляють у мене капелюхи, але витріщаються, і що гірше – регочуть.
Саро, ти заслужила це місце. Як і вони.
Ти їм нічого не винна.
Якби ж усі були такими як ти.
Саро, це ненадовго, вони від тебе відчепляться.
Я починаю хвилюватися - серцебиття не чую.
Обернись.
Санті!
Санті?
Так.
Сеньйорита Б'янда.
Сеньйорита Б'янда?
Сеньйорита Б'янда.
Піду зварю каву.
-Ні, ні, ні. Я-я вже пив. Дякую. -Ні, кава для сеньйорити Б'янди.
Це називається «добрі манери».
Е-е… Що вас сюди привело?
Сеньйорита Крістіна хотіла взяти у вас книгу.
Книгу?
Яку?
Історія Казанови.
А! Цю книгу.
Тоді я ще заскочу додому перед тим, як їхати в університет.
До зустрічі, сеньйорито.
Дякую за подарунок.
А ви досить кмітлива. Могли б бути письменницею.
Чому ви сім днів не були в маєтку Менсія?
Працюю.
Дуже багато роботи. Пишу лібрето для оперети.
Знаєте, це дуже відрізняється
від написання романів.
Як театр, але ні - це зовсім різне. Може, хочете переглянути перший?
Ви цілували Крістіну?
Так.
Не треба було, але я…
мав збагнути.
Зрозуміти, що… що відбувається.
Чому не залицяєтесь до неї офіційно?
Що?
Відповідайте.
Угу.
І що ж ви хочете почути?
Чому ви не запросили її на побачення.
А.
Бо не знаю, чи хочу цього. Чесно.
Тікаєте.
Ні.
Вам завжди все ясно. Абсолютно ясно.
Але решті з нас потрібен час, аби збагнути, чого ми хочемо.
Розумієте, про що я?
Мої почуття вже не ті, що були раніше.
Бо ваші почуття як хвиля, що накочується й відступає!
Е ні! Це дуже низько!
-Ви боягуз! -Я не боягуз!
То доведіть це!
Сеньйорито Б'янда!
Стійте! Елено! Елено!
Це помилка. Я не знаю, як це сталося.
Сеньйорито Б'янда.
Сеньйорито?
Поясніть, що відбувається?
ПОПАЛАСЬ
Крістіно? Поговоримо?
Сталося щось?
Сядь, будь ласка.
Так, звісно.
Я про це міркував… кілька днів.
І після чергової дискусії
Анґустіас переконала мене, що найкраще для вас і для цієї родини —
знайти іншу компаньйонку.
Що?
-Сеньйорита Б'янда погано на вас впливає. -Впливає, то й що?
Вона кинула мені виклик.
Вона заступилась за нас.
Я не вірю їй, Крістіно.
Батьку! Ти не можеш!
У нас є ідеальна заміна. Алісія Касас. Вона вже не працює в Альби де Сеновільї.
-Ні. Елена залишиться. Вона мені потрібна! -Навіщо?
Елено!
Тебе цікавлять подробиці? Бо мені також цікаво.
Дай нам хвилинку, будь ласка. Нам з Еленою дещо…
Досить казок, Крістіно. Я знаю.
Сеньйорито Б'янда, зайдіть до мене.
Прошу.
Коли ви мали сказати, що мій похресник – офіційний
залицяльник моєї доньки?
Офіційний залицяльник?
Крістіна мені про це сказала.
Ваша донька ще юна. І вочевидь, поквапилась.
То він нею не цікавиться?
Ще рано вважати його наміри офіційними.
Наразі це стабільні, поступові залицяння, які покажуть…
Взагалі я думав звільнити вас.
Поки Крістіна не розповіла, що сталося.
Хотіли звільнити?
Але Крістіна і мій похресник.
Ну, ніщо на світі.
Не зробить мене щасливішим.
І я знаю, як важко Сантьяґо. Він своєрідний.
Крістіна каже, останнім часом він не з'являвся.
Запрошу його сьогодні до нас, щоб дати свою згоду.
Це невдала ідея, доне Педро.
Я не питав вашої думки. Виконуйте свою роботу.
Я запрошу похресника, а ви зробіть так, щоб простий інтерес переріс у залицяння.
Едуардо зник - і ти переключаєш увагу на Сантьяґо? Який завжди був у твоєму житті,
але ти не помічала.
Ще й як помічала.
Навіщо тобі зараз заміж?
-Думала, я не помічу? -Мені дуже соромно. Я зробила помилку.
А нав'язуати йому дитину не соромно?
Що залишається? Виховувати самій?
-Це скандал для тата і всієї родини. -Мені байдуже.
Ти робиш те, що хочеш.
Єдина вступила до університету. Тебе ніщо не хвилює, а я нічого не знаю.
І що робити - не знаю.
-Ти його не кохаєш. -Я кохаю.
В чому річ?
Не кажи нічого.
Дякую.
Якщо кудись їдеш, підвезеш мене на заняття?
Не знаю, що з твоєю сестрою.
Хай що там вона зробила, її наміри добрі.
Так, звісно.
Доню.
Ні, тату, все гаразд. Чесно.
Не думала, що ти станеш на мій бік.
-Є протистояння? -Звісно є, батьку!
Усі думають, я гаряча голова і роблю що хочу, але в мене теж є почуття! У мене
-проблеми! Як ти не бачиш? -Гей, гей…
Я знаю.
Гей, іди сюди. Іди сюди. Не журися.
Тобі було б легше, якби замість доньок були сини.
Гей…
І нам також тоді було б набагато легше.
Саро!
Батьку, навіщо ти за мною йдеш?
Стаю на твій бік у цьому протистоянні.
Я впораюся сама, тату. Будь ласка.
-Це вона! Це вона! -Прошу, йди!
Що ви по-вашому робите?
Це просто ганебно!
Ви звинувачуєте вчених людей.
Скажіть доньці, що це університет, а не шкільне подвір'я.
Так звані вчені люди жбурляють каміння, ніби вони у…
Мій похресник пише для «Ель Корреспонсал». І залюбки розповість редактору,
що тут діється.
Ця історія розійдеться великим накладом.
Думаєте, вона йому сказала?
Ні, звісно, ні.
Це ваша сестра, і вона як ніхто вміє зберігати таємниці.
Я розповіла про Сантьяґо для вас.
Щоб вас не прогнали.
Повірте, я ціную цей жест. Проте…
тепер у нас більша проблема.
Яка проблема? Що він сказав?
Буду чесною.
Я змусила його зізнатись.
Проте? Є «проте».
Завжди після "проте" якась проблема.
Сеньйорито, перш за все, я щиро полюбила вас.
І сприймаю як подругу, а не вихованицю.
І зараз я серйозно.
Це взаємно.
Я щаслива, що ви поруч зі мною.
Ви не уявляєте, яка я щаслива.
І ви моя подруга.
Перейдімо до справи?
У Сантьяґо є сумніви.
Сумніви?
Бо він дуже близький до сім'ї.
Не хоче це зруйнувати.
Я боягузка, так! Та я не хочу розбивати їй серце!
Яким чином зруйнувати?
Батько буде щасливий.
Ви добре знаєте Сантьяґо.
Він тиску не любить.
Знаю.
Прикро, якщо він втече після розмови
з вашим батьком.
Тобто?
Він хоче поговорити з Сантьяґо, щоб дати згоду.
Я сказала, що це погана ідея, але…
Я все зіпсувала?
Але звідки я могла знати, що Сантьяґо.
Що нам робити?
Хороше запитання.
Ви ж знаєте, я б віддала перевагу вам, а не сеньйориті Б'янді.
Та вона зробила дещо корисне для родини.
І це єдине, що має значення.
Давно не бачила дона Педро таким радісним.
Зрозуміло.
Вибачте, Алісіє.
Ні, все гаразд. Я впораюсь.
Сеньйорито Касас, вам не слід було.
Це лиш маленький жест.
Ви врятували мені життя.
Перебільшуєте.
Вже загоїлось?
Так, цілком.
М-м.
Подобається?
Смакота.
Я чекав нашої зустрічі.
Але не думав, що це буде так скоро.
Тож мусив імпровізувати.
Сподіваюся, прогулянка вам сподобається.
Приємно за вами спостерігати.
Яка спека. Я весь мокрий.
Думаю, сьогодні буде дощ.
Може, ми вам допоможемо?
Облиште. Це дрібниці.
Вас не захитує?
Хосефіна геть зблідла. З таким обличчям.
Вам не весело?
Почуваюся школяркою.
Ні!
Ловіть його!
О.
Так важко випити з мамою кави?
Здається, збирається на дощ. Лазаро приїде.
Дарма я повірила, що він заскочить. Їж.
Їж.
Може, я також винна. Наполохала його своїми докорами.
М? Ти що, його насварила?
Трішечки. Сильно. Надто сильно.
На вас було боляче дивитись.
-Мені аж серце краялось. -Де найпрекрасніша мама на всьому світі?
Запізнився - зізнаюся. Проте, натомість є…
Це ж Петунія корентіна! Яка зелена!
Вона уміє виживати. І може цвісти за будь-яких умов!
Як і ти, мамо.
Лестити ти завжди добре вмів. Але не тямиш у садівництві: фікус не відрізниш
-від петунії. -Так чи інакше, це було
вибачення. Ти зі мною?
-Куди? На вулиці ллє як із відра. -Але не в теплиці! Посадимо цю
красуню, і покажеш свою колекцію камелій.
Гарного вечора.
Ой.
Дякую за цю прогулянку. Було дуже весело.
Бачили б ви своє обличчя, коли я впустив весла!
Даруйте мені.
Е, я давно так добре не веселився, але маю йти.
Поспішаєте?
Не йдіть.
Е, я й так забрав багато вашого часу.
На все добре. Бувайте.
Тобі сподобалась прогулянка?
Я не хочу про це.
А якщо мені подобається Даніель? Ти не проти?
Так, я чекаю Сантьяґо. Хай знає, до чого готуватись.
Байдики б'єте?
Знайшли залицяльника для однієї з Менсія – і відпочиваєте.
Навіть якби видала Карлоту за англійського короля, ви мене не злюбили б.
Саме так. Та завдяки сеньйору Сантьяґо ви
здобули прихильність дона Педро.
І моє милосердя.
Поки що.
Вам же краще, щоб весілля відбулося.
Даруйте, я відчиню.
Підбадьорю залицяльника.
Повідомите Менсія?
Сеньйоре Торрес.
Яка сильна злива!
Треба поговорити.
Жахіття.
Чомусь я не міг відчинити двері.
Бо залицяльникам без дозволу сюди зась.
Вислухайте мене.
Дон Педро чекає. Потім про поцілунок.
Мені шкода.
Цієї помилки не було.
Але ми цілувались.
Ви мене поцілували.
-Так. А ви мене у відповідь. -Я вас не цілувала.
-У відповідь. Тому я й кажу, що… -Зараз не до суперечок!
Вам треба знати, чому ви тут.
Сеньйоре Торрес. Я проведу вас.
Звісно. Так.
Він як те ягня на забій!
Сантьяґо! Дякую за візит.
Доне Педро.
Ще й у таку погоду! Ге?
Так.
Бажаєш кави?
-Е-е, звісно. -Добре, прошу.
Ні! Я сама вам наллю.
Добре.
Прошу, сідай.
Тобі, мабуть, цікаво, чому я тебе покликав.
Знаєш, я людина прямолінійна, чесна. Так?
І люблю, щоб усе робилося так як слід.
Вибач, вибач! З тобою все добре?
-Пече трохи, трохи пече. Пусте. -Йди на кухню, під холодну
воду. Ні, ні, пусте, пусте.
-Не на часі показувати свою хоробрість! -Прошу, тату.
Все добре, кажу вам. Все гаразд.
Вибачте, все пішло не за планом.
Пусте, пусте.
Крістіна все мені розповіла, і я з радістю даю вам свою згоду.
Мій майбутній зятю!
Як чудово!
-Сантьяґо! -Карлото!
Поглянь, що я знайшла.
Чарівний ліхтарик, яким ти бавився в дитинстві.
Ти ж знаєш, як він працює?
Так. Так, знаю.
А де Сара?
Сара?
Ще не приїхала.
Дороги стануть болотом від такої зливи.
На жаль, доведеться перечекати тут.
Ти тут єдиний, хто зі мною розмовляє.
А також перший.
Хотів тебе попередити. Знав, що так буде.
Мій стетоскоп висів на дзвіниці.
Можу свій тобі позичати.
Каміло Кеїта.
Сара Менсія.
І вона вкусила заборонений плід.
І що потім?
Їм сподобалось. І їм було байдуже, що їх виженуть.
Ми змагалися: хто придумає найкращу історію для слайдів.
Та згодом стало нудно. Сантьяґо забирав усі лаври.
А ця? Пам'ятаєте цю історію?
У тебе вона була про рибу-меч.
Вже, вже й не пригадаю.
Що ви робите?
Саро?
Злива минула?
Так. Так-так.
Як заняття?
Вже значно краще. Дякую.
Що ж, поки дощ ущух, краще поїду додому.
Я проведу його, тату.
Гаразд.
Сантьяґо.
Доне Педро.
До зустрічі, синку!
А ви не супроводите?
Так.
Саро. Саро, Саро, Саро, Саро.
-Саро, іди сюди. -Що там таке?
Розкажи про цю.
Ааа! Тобі сподобається.
Слухай.
Колись давно в дуже холодному темному лісі жила відьма,
яка вночі виходила шукати дітей…
Поясни мені, Сантьяґо. Я не розумію, чому ти не з'являвся цілий тиждень.
В мене справді багато роботи… Я піду.
Ні, я прошу тебе. Будь ласка, мені неспокійно на серці.
Здається, я вже говорила.
Іноді пориви пристрасті нам непідвладні.
Ні, мені не байдуже.
Що сталося, Сантьяґо?
Зрештою, людині притаманний гріх.
А от гідно приймати його наслідки - це вже вищий рівень.
Що сталося?
Він.
Він має… почуття до іншої жінки.