Co kdybyste mohli zjistit, jaká tajemství mají vaši přátelé?
Ne? Opravdu?
Skutečně nejste ani trošičku zvědaví?
Moje tajemství? Já žádné nemám.
Člověk, který vyrůstal v klášteře jako já, je nesobecký. Neví, co je nadutost.
Musím se trochu zamyslet. Zavolám Josefinu.
Podle mě není hezké pátrat po cizím tajemství.
Pokud člověk svoje touhy skrývá, má to důvod, ne?
Už se nemusíme schovávat.
Kromě toho, proč se zabývat věcmi, které se nikdy nestanou?
Nikdy. Není to možné. Že?
Ano, já vím, co byste chtěli vidět.
Provdáš se za mě?
Co jste čekali? Romantickou scénu s panem Torresem?
Nic jste se nenaučili.
Lekce 6 příručky. Snění je luxus, který si gardedáma nemůže dovolit.
I když bych někdy i já tu příručku vyhodila.
Zvlášť ve chvílích jako je tahle.
Done Pedro, chci, abyste věděl, že jste pro mě jako otec. Ne, celá rodina,
celá vaše rodina je jako moje.
Tak je to. A proto k vám chci být upřímný. Nemohu se oženit s Cristinou.
Protože něco k cítím k jiné ženě.
Užijte si tuhle chvíli štěstí.
Protože tahle chvíle lásky dlouho nevydrží.
PŘÍRUČKA MLADÉ DÁMY
LEKCE 6 NA TVÝCH TOUHÁCH NEZÁLEŽÍ
O 12 HODIN DŘÍVE
Být věřící, modlím se. Ale nejsem, tak musíme věřit medicíně.
Slečno…
A kdo umřel tentokrát?
Cristina je trochu indisponovaná. Bude to jen chvilička.
Vždyť to dělá poprvé. To nebude chvilička.
Tvoji diagnózu bych zvládla na první pokus. Drbna drbnoditis. Spi už! Jdeme.
Slečno Cristino, je vám dobře?
Ano, jsem v pořádku.
Nelžete mi! Viděla jsem vaši sestru a
slečnu Biandovou. Otevřete!
Otevřete nebo zavolám dona Pedra!
Saro, otevři.
Bože můj!
Jak je to dlouho?
Už druhý měsíc.
Eduardo… Ten hnusný mizera.
Vy jste to věděly?
No tak. Jenom klid.
Musíme zavolat doktora Aguilara.
Půjdu za ním já, jsem rychlejší.
Zůstanete tady, už jste udělala dost.
Ona má pravdu. Alespoň mě neshodila ze schodů.
Bolí to?
Ne.
Je to špatné?
Spousta žen v jiném stavu v prvních měsících krvácí.
Není třeba bát se potratu. Není to tak hrozné, nebojte se.
Snažíte se to zapálit už čtvrt hodiny.
Můžete to udělat ráno.
Problémy se mají řešit hned. Pokud ne, tak se časem zvětšují.
Jen jsem se snažila pomoci.
Myslíte si, že jste chytřejší.
Kdybych byla, nestalo se to.
V tom máte pravdu. Ale teď je důležité jenom jedno.
Aby to nebylo nic vážného.
Měla byste se na to dívat pragmaticky. Slečna Cristina je ještě mladá.
Bude mít další děti!
Mlčte, vy nevíte, co pro matku znamená přijít o dítě.
Nechtěla jsem být zlá.
Ale bylo by to lepší pro všechny. Pro slečnu Cristinu. Pro vás.
Dokonce i pro pana Santiaga.
Zamiloval jste se do ní, co?
Prosím?
Nejste mi sympatický. Já jsem hned věděl, že mezi vámi něco je.
I já jsem si všiml, že mezi vámi něco je. Anebo myslíte, že jsem spolkl to divadlo?
-To jste všímavý. -To vy také.
To není to jediné, co máme společného.
Skandál! Svatá matko boží! Svatá matko boží!
Uplynulo pět let a já se tady peru s nějakým pisálkem. Jsem idiot.
To vám nebudu vymlouvat.
Opustí vás, stejně tak jako opustila mě.
Mně to nerozmluvíte.
Nebudu se mezi vás plést.
Ale znám ji. A zrovna, když se zdá, že je všechno pořádku, tak odejde.
Stala se gardedámou, aby mohla utíkat. To se nezmění.
Done Pedro!
Ne!
Jděte mi z cesty!
-Nevidíte, že Cristina trpí už dost? -Nemusíte mi říkat, jak se ta
dívka cítí, vychovala jsem ji.
Tak právě proto. Chcete, aby ji takhle viděl otec?
Vkládáte mi do úst slova, která jsem neřekla.
Ale vím, že si to myslíte.
Vždyť tohle je absurdní. Jak bych mu to mohla říct?
Co?
Jistěže ne. Ale má v domě doktora, je to tak?
Je to tak.
Tak mu musíme říct, že tady je. To nemůžeme tajit. No tak, uhnete mi?
Nemáme moc času.
Váš otec je dole.
-Doktore, prosím vás… -Saro, ne.
Nebojte se. Angustias je s ním.
-No tak, ustupte. Ustupte! -Já vás prosím, done Pedro, uklidněte se.
Ne, nechtějte po mně nemožné, mám v domě šarlatána.
Ano, já vím. Ale v žádném případě byste
neměl chodit nahoru.
-Proč? -No proto… Protože ji vyšetřuje.
A?
No, protože naše slečna Cristina je už žena.
Před vámi by se styděla. Není to nic vážného.
Myslíte, že bych si s vámi mohla dát skleničku,
kdyby bylo?
Chcete pít?
Když jsem vám nabídl alkohol, odmítla jste.
No, ale dnes si dám.
Pedro!
Juliáne, jak je dceři?
Má anémii.
Nedostatek železa. S tím má problémy spousta dívek.
Musí teď hodně odpočívat.
Před pár dny omdlela při tanci bez zjevné příčiny.
Určitě to není nic vážného?
Ne.
Mohu ji vidět?
Samozřejmě.
Nebezpečí nepominulo. Cristina se nesmí fyzicky namáhat
a ani se rozrušovat.
Děkuji, doktore.
Nechápu, jak se ti podařilo mě přesvědčit.
Já vás doprovodím.
Nechápu, proč jsem nedokázala reagovat.
To je normální.
Je to sestra.
No, ale vy jste hned věděla, co dělat.
Jsem o dost starší než vy.
Už jsem něco zažila.
-Ale nevíme, jestli je dítě… -Víme!
Má větší štěstí než jiné ženy.
Moje touhy jsou teď na druhém místě.
Proto bych ji nemohla opustit.
Protože bohužel vím, jaké to je.
Snad to dál vysvětlovat už nemusím.
Dobrý den, Inés. Á, Saro, myslel jsem, že jsi ve škole.
Santiago, už jsem zmeškala přednášku z filozofie.
Dobrý den.
Já už vás zdravila.
-Jdu za donem Pedrem a Cristinou. -Není nejlepší chvíle, Santiago.
To je naprostá katastrofa! Hlava mi to nebere. Nechápu, proč nemám poštu v
-pracovně, tak jako vždy. -Nespal jste celou noc, pane,
možná jste ji někam dal nebo…
Pochybujete o mně, Inés? To je neuvěřitelné. Neuvěřitelné!
Done Pedro.
Omlouvám se, Santiago, neviděl jsem tě. Chceš něco?
Mluvit s vámi, ale vidím, že jste nevyspalý,
tak já zase radši půjdu.
Cristina je nemocná. Doktor Aguilar tvrdí,
že jí chybí železo a že potřebuje odpočívat a pořádně jíst.
Tak to je úleva, že to není nic vážného, ne?
Ano, byla to komplikovaná noc. Pojď za mnou do pracovny. Pojď!
Máš rád šarlatány?
Takhle to zní…
Co se stalo to s Isabel, tak se nedokážu uklidnit,
když je v domě doktor.
Done Pedro.
Vidíš? Ztrácím hlavu, když je nablízku nějaký šarlatán.
A teď budeme mít jednoho doma.
Santiago, v tomhle domě se dějí
nepředstavitelné věci.
Některé jsou horší, některé skvělé.
Jako váš vztah s Cristinou.
Tohle jediné mi dokázalo vrátit náladu.
Potřebuji doušek cherry, abych si uklidnil nervy.
A víte co?
Dám si s vámi.
Odkdy piješ takhle po ránu?
No, od… nikdy.
Jestli se mi…
někdy něco stane…
Ano, jistě.
Vaše dcery jsou má rodina…
Vždycky tady pro ně budu.
Copak je? Chceš se snad opít?
O čem sis chtěl promluvit?
To může počkat.
Ne, ne, ne, ne, ne. Ach, já jsem věděla, že k tomu jednou dojde.
Šššš. Ne.
Bože.
Nevím, jestli dokážu zabrzdit tvoji matku, s tím Monsalventim.
-Opravdu si ho chceš vzít? -Esther!
Ty jsi ještě v posteli, holčičko?
Proč se usmíváš? Co se stalo?
-Usmívám se, protože mám dobrou náladu. -Ach, tak to ti dlouho
nevydrží. Od Mencíových.
Anémie?
Chudák Cristina. Zajdu za ní. A zruším schůzku s panem Monsalvem.
Zruš, jestli chceš, ale přestaň se povalovat.
Cristina už čeká. Honem.
Matku vyřídím já. Ty tu zůstaneš?
To není vtipné.
Dobrý den, doňo… doňo Paquito. Tedy vy jste se dnes ale vyparádila.
Syn dnes nepřijde, takže toho využiju.
Ale ne. Mladý pán nepřijde?
Má tisíce obchodů, co stejně nikdy nevyjdou. Využijeme toho,
mám pro tebe zase práci, už je načase.
To se sestřenkou bylo smutné, stálo mě spoustu úsilí to pochopit,
ale dnes ráno jsem se probudila a řekla jsem
si: "Užívejme si života, dokud to jde."
Ach, doňo Paquito, ani netušíte, jak jste mě potěšila.
Ano.
-A máte na kavalíra nějaké požadavky? -Jistěže mám, jak bych neměla?
Já prostě chci, aby to uměl se ženou.
Doňo Paquito?
Ano, nebuď prudérní. Tak pojď, jdeme.
A tenhle?
Ernesto de la Cuadra. Je ženatý a má dluhy.
Eufrasio Castro se na mě díval.
Protože šilhá, doňo Paquito.
A to vadí?
Jsem vyčerpaná. Chodíme tady dvě hodiny a nic, vůbec nic.
Kdybyste mě trochu poslechla a přestala se soustředit na nevhodné muže.
Víte, doňo Paquito, když jsem začala jako gardedáma,
bylo to pro mě těžké.
Ale Elena s Josefinou mě naučily, že to znamená být šťastná
ze štěstí druhých.
Ještě se neradujte. Vyhrává ta, co se trefí do srdce.
To je sadismus, to miluji.
Věděla jsem, že moje terapie šokem zafunguje.
Chceš tím říct, že vypustit zlost a nenávist je zdravé?
Chci říct, že my ženy si ve všem
vystačíme úplně samy.
Muže na nic nepotřebujeme. Ani, aby nám poskytli rozkoš.
Co jsi říkala?
Jen, že má hlad. Běž poprosit, ať něco přinesou. Půjdete s ní, Josefino?
Ano, jistě. Půjdeme?
Logická poznámka, když si vzpomenu na ty
tvoje nedávné aktivity.
Myslím, že horší je popírat, co cítím. To ani nemůžu,
i když pro všechny je to hřích.
Odkdy je láska hřích?
Ale kvůli své lásce můžeš o vše přijít.
Myslíš, že mi to vyprovokovalo to oznámení?
Pořád na něho myslíš?
Podej mi šipku.
Skvělé!
Ne, běžte… Běžte vy, done Pedro. Nechci ji uvést do rozpaků.
Půjdu říct slečně Zapicové, že jste tady. Omluvte mě.
Jste na odchodu? Pokud ne, můžete tu se mnou počkat.
Myslím, že bychom měli být přátelé. Když jsou Cristina s Esther přítelkyně,
jejich snoubenci by tedy měli být také…
Monsalve…
Ano?
Kdo vám řekl, že jsme s Cristinou zasnoubeni?
Ah, říká se to.
Říká se to?
Po městě, ano.
Po městě?
Ano.
To jsou drby.
Omlouvám se, že jsem vás naštval.
To je proto, že jste… Že jste ještě nepožádal,
že? Ne, ne, ne! Samozřejmě! Rozumím tomu dokonale.
Zatím nejsme důvěrníci. Je to pouto, které se vytváří časem, a, a…
A kromě toho si myslím, že bych to měl udělat jako první.
Jdu do toho. Řekněte mi pak, jak to vidíte vy.
Mladý pán Monsalve, to je překvapení.
Vím, že jsme naši schůzku posunuli. Ale napsala mi vaše matka,
že bych vás měl navštívit.
Moje matka je velmi pozorná.
Květiny pro slečnu Mencíovou a pro vás. Projdeme se?
Co jsem vás poznal, tak nebyl jediný den, kdy bych na vás nemyslel.
Úplně jste mi vyrazil dech. Která žena by se s vámi
nechtěla zasnoubit?
Ale musím vás upozornit, že si přeji dvoření, jak se patří.
Ale samozřejmě. Před žádostí o ruku pár měsíců dvoření.
Dva, tři, možná pět.
Stačil by tak rok. Anebo dva.
Jeden rok?
Nestojím za to čekání? Tak možná pro vás nejsem ta pravá.
Ne, ne, ne. Počkal bych na vás celý život.
Jen si přeji, abyste byla šťastná.
To s vámi bezpochyby budu.
Angustias, přišla jsem za sestrami Mencíovými.
Lituji, Sara odešla na univerzitu a Cristina
je indisponována. Nemohou vás přijmout.
Můžete jim vyřídit moji omluvu? Nabídla jsem slečně Biandové
místo gardedámy.
Neudělala jsem to naschvál, ale… Podívejte…
-To je váš otec? -Je to můj stín, Angustias.
Doprovází mě i na toaletu.
A tak ze mě bude stará panna, gardedáma nebo hůř, chůva.
Uklidněte se, stejně by z vás nebyla dobrá chůva.
Měla byste odpustit a problém se vyřeší.
Po tom, co mi Alicia udělala?
Rozumný člověk uzná chybu. Proto jste taky přišla.
Odpuštění a sbohem stíne. To zní lákavě.
Chlapče, co tady tak sedíš?
Vypadáš jako ficus carica,
lidově fíkovník smokvoň.
Znáte Eufrasia Castra?
Jistěže znám. Ten, co mu jde oko sem a druhé tam.
Prý vás dnes viděl natřásat se na procházce s gardedámou. Jako svobodná
dívka na vdávání.
To říkal? No, na to, jak šilhá, vidí jako ostříž.
Copak si neuvědomujete, že se to k vám už nehodí?
Vždyť jste matka, proboha svatého!
Copak je špatné, že bych chtěla mít na zbytek
života někoho vedle sebe?
Máte mě. Svého syna.
Tak to v životě chodí, že děti vylétnou z hnízda.
Tobě to trochu trvá. Kdy to chceš udělat?
Neodbíhejte mi od tématu.
Nemíním o tom diskutovat. Prostě už je to tak.
Chci si najít manžela. Musíš to akceptovat. A nekaž mi den.
Já jsem nevěděla, že jste tady.
Vím, že vás matka požádala, abyste jí našla manžela, Adelo.
No ano. Jsem gardedáma a pokud si to přeje…
Hloupost! Na matku čeká buď vdovec nebo mladík, co půjde po penězích. Pokud budu
muset, propustím vás.
Promiňte, ale mě může propustit jen vaše matka.
A dnešní den byl úžasný.
Takhle šťastnou jsem ji neviděla, co… No, prostě jsem ji takhle šťastnou neviděla.
A pokud jde o prospěcháře, těch ji zbavím. I když bohužel nevím,
jestli se mi podaří zbavit všech.
Tím myslíte mě, Adelo?
Čeho se bojíte? Že bude vaše matka spokojená,
nebo že se vdá a vy nezdědíte všechno?
Mohl bych vás obvinit z toho samého. Ta brož, kradmý polibek…
Myslíte si, že by matka schválila, k čemu mezi námi došlo?
Spletla jsem se. Políbit vás byla chyba. Ale nebojte se, já…
Chyba to byla, ale moje. Že jsem vám ten polibek neopětoval.
Mladý pane, hádáme se.
A vás to nevzrušuje?
Já nevím. O tom jsem nepřemýšlela.
Vy jediná mě dokážete umlčet. Nenávidím to. Ale zároveň z toho šílím.
Mír?
Kde to mám podepsat?
-Co se stalo? Ty jsi zaspala? -Řeknu ti to, pokud mi pomůžeš.
Máme přednášku.
Měli jsme přednášku.
Ty máš na mě špatný vliv, Mencíová.
Nikdo ji nepoužívá a já ji potřebuji.
Proč jsi netrvala na tom, aby tvůj přítel přišel?
Nemohla jsem tvému příteli ani poděkovat za tu židli.
Můžeš přestat používat ten tón, když říkáš "přítel"?
Je normální, že je vaše sestra zvědavá. Nikdy jste o Camilovi nemluvila.
Protože je to jen spolužák, nic víc.
-A tobě se nelíbí? -Já nevím.
To není důležité.
A bude lékař.
A?
Takže vhodný nápadník pro naši mudrlantku.
Proč vás to nenapadlo? Má všechny předpoklady,
aby byl vhodným kandidátem.
Promiňte. Čaj je připraven v zahradě. Už vás čekají.
Musíme se jít převléknout.
Promiňte mi zpoždění, sestra se musela převléknout.
Ty celá záříš.
Už je mi lépe. Díky slečně Biandové. Jednala pohotově.
To nestojí za řeč.
Ale ano, stojí.
Jsme vám všichni vděční. Santiago?
Odvezu tě.
Hezky si to užij.
To je pošta?
Eh, ano. Ano, ano, tady. To je od mé sestřenice Soledad.
PRO SLEČNU CRISTINU MENCÍOVOU DE QUIRÓS REZIDENCE RODINY MENCÍOVY
EDUARDO ESPINOSA DE MONIER PAŘÍŽ
Loterie lásky? Nemůžeme si, co já vím, zahrát třeba na schovávanou nebo…
Ach, já miluju hru na schovávanou.
Neříkejte mi, že máte z "loterie lásky" strach, mladý pane Monsalve.
Já? Ne. Ale myslím na nejmladší slečnu Mencíovou. Nechci, aby se cítila
pohoršeně.
Já se jen tak nepohorším. A konečně se něco dozvím,
aniž bych musela špehovat.
Co, nejsi unavená?
Je mi dobře.
Celá záříš. Slunce ti prospívá. Naopak mně…
Vzpomínáš si na tu neděli, jak jsi přišel k řece?
Tak dlouho ses opaloval, až jsi omdlel.
Řekni mi pravdu. Ty jsi slunečník nezapomněl.
Chtěl jsi ohromit.
Chtěl jsem na tebe udělat dojem, ale nevyšlo to.
Co všechno se muselo stát, abych si uvědomila,
že mě máte rádi. Všichni, i ty. I když máš pochyby.
Cristino…
Víš, co si myslím? Je normální, že k někomu něco cítíš.
Ale po tom, co se mi stalo, vím, že pravá láska je tohle.
Já začínám. Ukaž, ukaž, ukaž!
Otázka. Taková, jakou mám ráda.
Procházíš se se svým snoubencem a tvoje gardedáma se začne s někým bavit.
Jste poprvé sami. Co uděláš?
Já vím, co bych udělala.
Mluvím o těch, které mají srdce.
Musíš to říct.
Pomalu bych se k němu přiblížila
a až by naše tváře byly tak blízko, že bych cítila jeho dech,
tak bych se zlehka dotkla…
jeho ruky.
No ano, to bys určitě udělala.
Co? Že se dotkne rukou mé paže je víc než dost. Že, pane Danieli?
To ano.
Teď já.
Přiznej se.
Na koho nikdy nemůžeš přestat myslet? Ani ve vaně ne.
A pak musí odpovědět tahle osoba.
Pan Torres.
A teď, Santiago, pravdu.
Já…
Nemusíš odpovídat.
Dobře. Protože ne všichni umíme otevřít svoji duši jako Esther.
Já to chápu. Já bych tu výzvu přijal.
Přines ještě ovocnou šťávu.
Vážně? Ty bys tu výzvu přijal?
Nemám to říct služebným? Ušetřím ti cestu.
Jdu tam.
Další?
Máme další papírky na "loterii lásky".
Dobře, tak já.
To bude nuda.
Ale to je pravda. Já nemám… nemám co skrývat.
Takže pro někoho jsem nudná a nezajímavá.
Ale já tomu říkám uvážlivost.
A to je celá pravda.
Muselas říct pravdu?
Je tam. Co mu řeknu? Já nevím. Budu improvizovat, to mi jde.
Myslel jsem, že nepřijdete.
Včera jsem potkal markýze a říkal mi, že když jste vy dva utekli,
tak jste ho bez vysvětlení opustila.
A já jsem byl připravený říct Mencíovým pravdu.
A vsadit na svoje city k vám.
Špatný den na upřímnost.
I tak bych to udělal.
Kdybyste přísahala, že mi neuděláte to, co markýzi.
Vím, co musím udělat.
Santiago, vy jste…
Moc mi na vás záleží.
Odjeďme. Odjeďme někam daleko. My dva.
Co?
Nemůžu na tebe přestat myslet.
A vím, že tady nebudeme šťastní.
Nasedněme na první vlak.
Na první vlak směr… Co já vím kam. Kamkoliv.
Ale kam?
Jistěže ne.
Vy jste to hrála.
Copak vy nemáte žádné zábrany?
Chtěla jsem, abyste pochopil realitu.
-Co musíme udělat, abychom byli spolu? -Utéct. Utéct, abyste mě potom opustila
jako markýze. Protože vy neumíte milovat.
Páni, jak poetické.
Opustím já vás, nebo vy mě… Láska není žádná pohádka. Myslíte, že bychom také
-neměli žádné problémy? -Ne. Ne. Takhle jsem o tom nepřemýšlel.
Očividně. Protože já jsem ta uvážlivější.
Nebo spíš podlejší.
Chcete si žít svůj život, to je v pořádku.
Ale myslím, že přitažlivost, kterou cítíme, k tomu nestačí.
Jste nesnesitelná. Víte to?
Myslím, že vás štve, že mám pravdu.
Tak co teď?
Každý si půjde svojí cestou. A… a budeme vzpomínat na tyhle hezké chvíle.
Alespoň já.
Přeji vám hodně štěstí, slečno Biandová.
I já vám, pane Torresi.
Ať jste s Cristinou šťastný.
Vidíte?
Ten sen je tak naivní.
Nebuďte tak negativní, slečno Biandová. Kde je láska, je i naděje.
Hotovo.
Perfektní.
Chlapče, dávej si pozor na řeč svého těla. Chováš se jako prase na porážce.
Tak se i cítím.
Nedramatizuj to.
Matko, já hlavně nesnáším tu žabožroutku, Paříž a briošky.
Na vše si zvykneš.
Ne. Já si na to nechci zvykat!
Co to má být?
Miluji Cristinu. Chci ji zpátky.
To se ani neopovažuj. Chceš upřednostnit takovou nicku před rodinou?
Není to nicka.
Víš, kolik taková vévodkyně dostane věnem?
Matko, i kdyby to bylo věno královny ze Sáby, je mi to jedno.
Rodinu můžeme zachránit i jiným způsobem. Vy jste si vybrala ten,
který mě zcela zničí.
Cristina je moje láska.
-Není cesty zpět, matko. -Eduardo, chlapče.
Už jsem vám říkal, že tohle ještě neskončilo.
Ale pokud potřebujete titulek "Pokračování příště",
vaše přání je mým rozkazem.