Co kdybyste mohli odhalit tajemství svých přátel?
Nechcete? Opravdu?
Vážně vás ani trošičku nezajímají?
Tajemství? Já žádná nemám.
Ti, co vyrostli v klášteře jako já, bývají velmi skromní,
netouží po velkoleposti.
Musím si to víc promyslet. Ať vám něco řekne Josefina.
Podle mě není hezké chtít znát tajemství jiných.
Když něco tají, asi k tomu mají důvod, no ne?
Už se nemusíme skrývat.
A navíc, proč se trápit něčím, co se stejně nikdy nestane?
Nikdy.
Je to nemožné, ne?
Asi vím, co byste teď chtěli vidět.
Vezmeš si mě?
Co jste čekali? Romantickou scénku s panem Torresem?
Jste nepoučitelní.
Šestá lekce příručky.
„Snění je pro gardedámy zakázaný přepych.“
Ale občas bych ten manuál nejraději poslala do háje.
Obzvláště v podobných chvílích.
Done Pedro, jste pro mě jako otec.
Ne, Mencíovi. Mencíovi jsou jako má rodina.
Proto k vám musím být upřímný.
Nemohu si vzít Cristinu,
protože chovám city k jiné osobě.
Užijte si ten prchavý pocit štěstí.
Náš zamilovaný příběh totiž za chvilku začne jít z kopce.
PŘÍRUČKA MLADÉ DÁMY
LEKCE ŠESTÁ: NA TVÝCH TOUHÁCH NEZÁLEŽÍ
PŘED 12 HODINAMI
Modlila bych se, ale nejsem věřící, tak spoléhám na medicínu.
Slečno.
Je to tady zase.
Kdo zemřel?
Cristině není dobře.
Bude to jen chvilka.
Vždyť teprve studuje. Chvilka jí stačit…
Jsem sice studentka, ale poznám tvou diagnózu, všeználitidu.
Běž spát. Jdeme.
Slečno Cristino, je vše v pořádku?
Ano, v pořádku.
Nelžete! Vím, že u vás je vaše sestra a slečna Biandová. Otevřete!
- Jinak to řeknu donu Pedrovi! - Otevřete.
Dobrý Bože.
Jak dlouho očekává?
Pár měsíců.
Eduardo. To je takový syčák.
Věděly jste to?
- To bude dobré, klid. - Musíme zavolat doktora Aguilara.
Já pro něj zajdu, jsem rychlejší.
Vy tady zůstaňte. Už jste udělala dost.
Má pravdu.
Aspoň mě neshodila ze schodů.
Bolí to?
Ne.
Je to zlé?
Mnoho žen během prvních měsíců krvácí.
Nemusí to znamenat potrat. Ta krev je strašák. Nemusíte se bát.
Snažíte se ji zapálit už 15 minut.
Nechte to na ráno.
Problémy se musí řešit hned. Jinak jsou den ode dne horší.
- Chtěla jsem vám pomoct. - Myslíte si, že jste chytrá.
- Kdyby to tak bylo, nestalo by se to. - Pravda.
- Ale teď záleží na jediném. - Aby to byl jen planý poplach.
Nevidíte to s dostatečným odstupem.
Slečna Cristina je mladá, bude mít jiné děti!
Očividně nevíte, jak je těžké přijít o dítě.
Promiňte, jsem moc tvrdá.
Ale bylo by to tak lepší. Pro slečnu Cristinu i pro vás.
Dokonce i pro pana Santiaga.
Do háje. To bolí!
Zamiloval jste se do ní, že?
Dost!
Nelíbíte se mi. Hned jsem věděl, že mezi vámi něco je.
I já poznal, že mezi vámi něco je.
A chtěli jste, abych žárlil.
Jste velmi všímavý!
Vy také.
Tak tohle máme společného.
Vy syčáku.
- Zlořáde. - Můj nos, sakra!
Vy zatracený…
- Neslýchanost. - Bože, ty to vidíš.
Je to už pět let a já se tady peru s jakýmsi pisálkem.
Jsem blázen.
Nemohu nesouhlasit.
Opustí vás stejně jako mě.
Neodrazujte mě.
Už do toho nebudu zasahovat.
Ale já ji znám.
Až to začne vypadat slibně, tak zmizí.
Stala se gardedámou, aby utekla. A to se jen tak nezmění.
- Don Pedro! - Ne!
- Uhněte. - Cristina trpí.
Neříkejte mi, jak se cítí. Já ji vychovala.
No právě! Chcete k ní teď přivést otce?
- To jsem neřekla! - Vím, na co myslíte.
Nebuďte absurdní. Proč bych mu to říkala?
- Ne? - Jistěže ne!
- Máme v domě lékaře, že ano? - Ano.
Takže mu to musíme říct. Nemůžeme to tajit.
Tak uhněte.
Nemáme moc času.
Váš otec je dole.
- Pane doktore, prosím vás… - Ne, Saro.
Nebojte se, je s ním Angustias.
- Uhněte! - Počkejte.
- Z cesty! - Klid, done Pedro.
Nebudu klidný! Mám v domě felčara.
Ano, ale stejně byste tam neměl chodit.
- Proč? - No, víte…
- Vyšetřuje ji. - No a?
Víte, slečna Cristina je žena.
Je cudná, stydí se.
Není to vážné.
Myslíte, že bych si s vámi jinak chtěla dát skleničku?
Vy chcete pít?
Ode mě jste nikdy nalít nechtěla.
- Pro jednou. - Pedro.
Juliáne, co je s mou dcerou?
Je chudokrevná.
Má málo železa. U dívek v jejím věku je to běžné.
Musí odpočívat a jíst.
Před pár dny z ničeho nic omdlela, když tančila.
Není to něco vážnějšího?
Ne.
Můžu za ní?
Samozřejmě.
Ještě nemá vyhráno.
Nesmí se fyzicky přepínat a zažívat stres.
Díky, doktore.
- Proč mě vždy dokážeš přesvědčit? - Vyprovodím vás.
Nechápu, proč jsem nic neudělala.
To je běžné.
Je to vaše sestra.
Ale vy vždycky víte, co dělat.
Jsem starší než vy.
Víc jsem toho zažila.
- Nevíme, jestli to dítě… - Věřte.
Třeba bude mít štěstí.
Už víte, proč na mých touhách nezáleží?
Nedokázala bych je opustit.
Protože bohužel vím, jaký to je pocit.
I když to znamená to,
co předpokládáte.
Dobré ráno, Inés. Nemáš být ve škole, ty šprtko?
Nezdržuj mě, prošvihla jsem psychologii.
Zdravím vás.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Už jsem vás pozdravila.
- Jdu za donem Pedrem a Cristinou. - Teď raději ne.
To je katastrofa. Nechápu to.
Proč nemám poštu v kanceláři jako běžně?
Probděl jste celou noc, možná jste ji dal jinam…
- Pochybujete o mně? To je neskutečné! - Done Pedro.
Odpusť, Santiago, co potřebuješ?
Chtěl jsem s vámi mluvit, ale nespal jste, tak asi raději půjdu.
Cristina je nemocná. Doktor říkal, že má málo železa.
Prý potřebuje odpočívat a dobře jíst.
To je úleva, není to vážné.
Byla to náročná noc. Pojď se mnou do kanceláře.
Ty máš rád felčary?
To označení…
Po tom, co se stalo Isabel, je kolem sebe nesnesu.
Kde je ta zatracená pošta?
Done Pedro.
Vidíš? Nemyslí mi to, když je tady šarlatán.
A teď budeme mít jednoho v rodině.
V našem domě se dějí velmi nečekané věci.
Některé nejsou moc dobré, ale jiné jsou naopak výtečné.
Jako ty a Cristina.
To jediné mě potěšilo, co…
Musím si dát sherry na uklidnění.
Víte co?
Dám si s vámi.
Odkdy piješ takhle brzy?
Od…
Nikdy?
Pokud…
by se mi něco stalo…
No jistě.
Vaše dcery jsou má rodina.
Vždy tu pro ně budu.
Co blázníš? Chceš odsud odejít po čtyřech?
O čem jsi chtěl mluvit?
Není to důležité.
Ne.
Věděla jsem, že se to stane.
Nech mě.
Panebože.
Nevím, jestli dokážu tvé matce zabránit…
aby tě slíbila panu Monsalvemu.
- Vážně si ho chceš vzít? - Esther!
Holčičko, ty jsi pořád v posteli?
- Proč se tak usmíváš? Co se děje? - Hezky jsem se probudila.
Tak to ti pokazím ráno.
Píší ti Mencíovy.
Chudokrevnost?
Chudák Cristina. Půjdu se za ní podívat.
Zruším schůzku s panem Monsalvem.
Klidně ji zruš, ale neflákej se už. Cristina čeká. No tak.
Já to s matkou vyřídím.
Mám jít za tebou?
To není vtipné.
Dobré ráno, doňo Paquito. Jste více vystrojená než obvykle.
Můj syn dnes nepřijde, chci toho využít.
Pan Lázaro nepřijde?
Má další z řady neúspěšných obchodních jednání.
Tak chci konečně využít tvé služby.
Už bylo načase.
Smutnila jsem kvůli sestřenici a trvalo mi, než jsem se s tím smířila,
ale dnes ráno jsem se vzbudila a řekla si,
že si musím užívat, dokud mě nežerou červi.
Z toho mám ohromnou radost, doňo Paquito!
- Ano. - Máte o svém muži představu?
Jistěže ano, jak bych mohla nemít?
Chci někoho, kdo mě dokáže pořádně…
Doňo Paquito!
Ano. Nebuďte prudérní. Tak pojďme!
Co třeba tam ten?
Ernesto de la Cuadra. Ženatý a s mnoha dluhy.
Eufrasio Castro se na mě podíval.
- Protože šilhá, doňo Paquito. - To je mi jedno.
Jsem vyčerpaná.
Dvě hodiny se procházíme a nic z toho!
Kdybyste mě poslouchala a nekoukala po nesprávných mužích…
Víte co, doňo Paquito?
Když jsem se stala gardedámou, nebylo to snadné.
Ale Elena s Josefinou mě naučily,
že gardedáma je šťastná, když obšťastní ostatní.
SVATBA ŠPANĚLSKÉ A FRANCOUZSKÉ ARISTOKRACIE
Tak schválně.
Neradujte se předčasně. Vyhrává zásah do jeho srdce.
To je úžasně sadistické.
Věděla jsem, že má terapie šokem pomůže.
Chceš říct, že ventilovat vztek je zdravé?
Chci říct, že ženy si dokonale vystačí samy.
Muže nepotřebujeme.
Ani v otázkách vášně.
Co jsi řekla?
Že má hlad. Zařiď, ať něco přinesou.
- Doprovodíte ji, Josefino? - Jistě. Tak půjdeme?
Tvůj postoj k mužům chápu, vzhledem k tvým nedávným aktivitám.
Horší by bylo zapírat, co cítím.
To nedokážu. Ani když říkají, že to je hřích.
Může být láska hříšná?
Přišla bys kvůli ní o vše?
Co když to je tou zprávou o Eduardovi?
Stále na něj myslíš?
Dej mi šipku.
Nádhera!
Běžte za ní sám, done Pedro. Nechci ji uvést do rozpaků.
Vyřídím slečně Zapicové, že jste tady. Omluvte mě.
Jste na odchodu? Můžete tady se mnou počkat.
Myslím, že bychom se měli spřátelit.
Cristina s Esther jsou nejlepší přítelkyně,
takže jejich snoubenci by měli…
- Monsalve. - Ano?
- Kde jste slyšel, že jsme zasnoubení? - Povídá se to.
- Povídá se to? - Ve městě, ano.
- Ve městě? - Ano.
- Město je slepičárna. - Nechtěl jsem vás rozladit.
Takže jste jí zatím nevyznal svou lásku?
- Monsalve… - Ne, já to chápu.
Zatím nejsme důvěrníci. Takové pouto vyžaduje čas.
A já bych navíc měl být první. Udělám to dnes. To je mé rozhodnutí.
Pane Monsalve, to je ale překvapení.
Vím, že jsme naši schůzku odložili,
ale vaše matka mi napsala, abych se za vámi nebál přijít.
Má matka je nesmírně taktní.
Květiny pro slečnu Mencíovou a pro vás.
Projdeme se?
Co jsme se poznali, tak na vás každý den musím myslet.
Já nemám slov.
Která žena by se vám nechtěla oddat?
Ale musím se přiznat, že bych si přála mít počestné námluvy.
Jistě, žádosti předchází měsíce dvoření.
Dva, tři, možná i pět.
Rok, nebo dokonce dva.
Rok?
Nestojím vám za to čekání? Možná pro vás bude vhodnější jiná žena.
Ne, budu vyčkávat klidně celý život.
Chci, abyste byla šťastná.
S vámi šťastná budu.
Angustias, ráda bych navštívila slečny Mencíovy.
Sara je bohužel na univerzitě a Cristina se necítí dobře.
Nemohou vás přijmout.
Vyřídíte jim omluvu? Požádala jsem slečnu Biandovou, aby mi dělala garde.
Nechtěla jsem nikoho naštvat, ale podívejte.
- To je váš otec? - Je to můj stín, Angustias.
Chodí se mnou i na toaletu.
Takhle buď zůstanu na ocet, skončím jako gardedáma nebo vychovatelka.
Nebojte, to mě neuráží.
Vy byste nebyla dobrá vychovatelka.
Řešením vašeho problému je odpuštění.
- Po tom, co mi Alicia provedla? - Chybovat je lidské. Proto jste tady.
Omluvte se a váš stín zmizí.
Zní to lákavě.
Synku, co tam děláš?
Vypadáš jako Ficus carica, lidově známý jako fíkovník.
Znáte Eufrasia Castra?
Jistěže ano. Každé oko mu kouká jinam.
Řekl mi, že jste se dnes procházela se svou gardedámou.
Jako vdavkuchtivá.
To říkal? Sice šilhá, ale vidí všechno!
Copak nechápete, že se to nehodí?
Jste matka, propána!
Je špatné, že nechci strávit zbytek života sama?
Máte přece mě. Svého syna.
Děti obvykle vylétnou z hnízda.
Tobě to dost trvá. Kdy se chystáš vyletět?
- Neměňte téma diskuse! - Není to diskuse.
Je to svatá pravda.
Najdu si manžela.
Zvykej si. A nekaž mi den.
Nevěděla jsem, že jste tady.
Vím, že matce hledáte manžela.
Jsem gardedáma, takže když to vaše matka…
Hloupost! Matku chtějí jen vdovci a hrabiví mládenci!
- Klidně vás vyhodím! - To může udělat jen vaše matka.
A dnešek byl skvělý.
Tak šťastnou jsem ji neviděla už…
Vlastně nikdy.
A zištných nápadníků se zbavím, nebojte.
I když nevím, jestli se dokážu zbavit všech.
Tím myslíte mě, Adelo?
Čeho se bojíte?
Že vaše matka bude šťastná, nebo že podědíte méně, než si přejete?
Necítíte to stejně?
Ta brož, kradmý polibek…
Myslíte, že matce by se líbilo, co jsme udělali?
Byla to chyba, neměla jsem vás políbit, ale nebojte…
Chyba byla, že jsem vás nepolíbil zpět.
- Pane, vždyť se hádáme. - A nevzrušuje vás to?
Na to teď vůbec nemyslím.
Vy jediná mě dokážete umlčet.
Nesnáším to, ale zároveň jsem z toho unesený.
Příměří?
Kde ho mám podepsat?
- Zaspala jsi? - Řeknu ti to, když mi pomůžeš.
- Máme výuku. - Měli jsme výuku.
Kazíte mě, slečno Mencíová.
Nikdo ho nepoužívá a já ho potřebuji.
Proč jsi ho nepřemluvila, aby přišel?
- Mohla jsem tomu tvému příteli poděkovat. - Přestaň říkat „přítel“ tímhle tónem.
Vaše sestra je pochopitelně zvědavá. O Camilovi jste se nikdy nezmínila.
Protože je to jenom spolužák. Nic víc. Není…
A nepřipadá ti hezký?
Já nevím. Nevšimla jsem si.
- A bude z něj lékař. - No a?
To je pro všeználku ideální nápadník.
Proč ses o něj víc nezajímala? Byl by to ideální nápadník.
S dovolením. Oběd je přichystaný v zahradě.
Očekávají vás.
Musím se převléci.
Omluvte naše zpoždění, sestra se převlékala.
Úplně záříš.
Cítím se lépe díky slečně Biandové.
Jednala pohotově.
- To nestojí za řeč. - Ale ano, stojí.
Všichni jsme vám vděční.
Santiago?
Odvezu tě.
Užijte si oběd.
- To je pošta? - Ano, prosím.
Ten je od mé sestřenice.
SLEČNĚ CRISTINĚ MENCÍOVÉ DE QUIRÓS
EDUARDO ESPINOSA DE MONIER PAŘÍŽ
Lotynka lásky? Nemůžeme si raději zahrát Zaječí polibek?
Zaječí polibek mám moc rád!
Snad se nestydíte hrát Lotynku lásky, pane Monsalve.
Já?
Ne, ale nechci nejmladší slečnu Mencíovou vystavit skandálu.
Já se jen tak nevylekám.
A pro jednou bych mohla mít klepy z první ruky.
- Je ti dobře? Nejsi unavená? - Je mi dobře.
Dočista záříš. Slunce ti prospívá, na rozdíl ode mě.
Vzpomínáš si na tu neděli u řeky?
Tak moc ses opaloval, až jsi omdlel.
Přiznej se, nezapomněl sis slunečník. Chtěl jsi mě ohromit.
Ano, chtěl jsem tě ohromit, ale nevyšlo to.
Čím vším jsem prošla, než mi došlo, jak mě máte rádi.
Všichni, včetně tebe. Jsi tady navzdory svým pochybnostem.
Cristino…
Víš, co si myslím?
Že je v pořádku chovat city k jiné.
Po tom, co se stalo, vím, že láska je něco jiného.
Tohle je láska.
Konečně.
Začnu já.
Co to bude…
Otázka. Tyhle mám ráda.
Procházíš se se svým milým a tvá garde se s někým zapovídá.
Jste spolu poprvé sami. Co uděláš?
Já vím, co bych udělala.
Ta otázka je pro ty z nás, co mají srdce. Tak povídej.
Pomalu se přiblížím,
dokud naše tváře nebudou tak blízko, že ucítím jeho dech.
Potom mu v mžiku…
sáhnu na ruku.
No to určitě.
No co?
Bohatě stačí, když se dotkneme.
Že, pane Monsalve?
Ano.
Přiznej se. Na koho musíš neustále myslet?
Dokonce i ve vaně.
Ten člověk pak také odpoví.
Je to pan Torres.
Co ty Santiago? Přiznej se.
Já…
Nemusíš to říkat.
To bude nejlepší. Ne všichni dokážou být tak sdílní jako Esther.
To chápu. Také bych si vybral úkol.
Přines nám ovocnou šťávu.
Vážně? To má být úkol?
Mám kvůli tomu volat služebné?
- Takhle si ušetřím cestu. - Dobrá.
Kdo dál?
- Mám tady další otázky do loterie lásky. - Tak třeba já.
Tohle bude nudné kolo.
Ale tak to je, nemám co skrývat.
A pak budete říkat, že jsem nudná a nezajímavá.
POČKÁM NA VÁS VE SKLENÍKU
Já tomu říkám rozum.
Přiznej se.
Musíš nám přiznat barvu.
Je tam. Co mu řeknu? To netuším.
Budu improvizovat. To mi jde.
Už jsem vás nečekal.
Včera večer jsem potkal markýze a řekl mi,
že jste ho beze slova opustila poté, co jste spolu utekli.
A já jsem byl rozhodnutý, že Mencíovým řeknu pravdu
a spolehnu se na své city.
- Dnes se to nehodí. - I tak bych to udělal.
Ale slibte mi, že mě neopustíte.
Vím, co musím udělat.
Santiago, vy jste…
Až moc mi na vás záleží.
Utečme.
Utečme daleko odsud. Společně.
Cože?
Nemohu na tebe přestat myslet.
Vím, že tady nebudeme šťastní.
Odjeďme prvním vlakem.
Naskočme na první ranní vlak neznámo kam.
Kamkoli.
Kam?
- Jistěže ne. - Vy jste to hrála!
Vy nemáte zábrany!
Chtěla jsem vám otevřít oči.
- Jak bychom mohli být spolu? - Utekli bychom.
A nechala byste mě jako markýze. Jste gardedáma, co neumí milovat.
To je poetické.
Možná bych vás opustila, možná vy mě.
Láska není pohádka. Myslíte, že bychom neměli problémy?
Nepřemýšlel jsem tak daleko dopředu.
Čekala jsem, že řeknete ne. Protože jsem rozumnější.
Spíše vypočítavá.
Nechcete zahodit svůj život. To nevadí.
Ale vzájemná přitažlivost nestačí, abychom vše zahodili.
Jste nesnesitelná, víte to?
Podle mě vás štve, že mám pravdu.
Nedokázal byste Cristinu opustit.
Navíc teď.
Tak co teď?
Půjdeme každý svou cestou
a budeme střežit společné vzpomínky.
Alespoň já ano.
Přeji vám štěstí, slečno Biandová.
I já vám, pane Torresi.
Buďte s Cristinou šťastný.
Vidíte?
Snění je naivní.
Nebuďte tak negativní, slečno Biandová.
V lásce je vždy naděje.
Hotovo.
Je to dokonalé.
Měl bys lépe ovládat řeč těla, synku.
- Tváříš se jako prase na porážku. - Cítím se tak.
Nepřeháněj.
Já to nechci, matko. Hnusí se mi ta žabožroutka, Paříž i briošky.
Zvykneš si.
Ne, nechci si zvykat.
Co je to?
- Miluji Cristinu. Získám ji zpátky. - To si zkus.
- Zničíš nás kvůli holce? - Není to ledajaká holka.
- Víš, jaké má vévodkyně věno? - Matko.
I kdyby to byla královna, je mi to jedno.
Rodinu můžeme zachránit jinak, ale tohle mě zničí.
Cristina je má životní láska.
- Jinak to nejde. - Eduardo, synku!
Říkal jsem vám, že náš příběh není u konce.
Ale jestli potřebujete „pokračování příště“…
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ
…tak vám s radostí vyhovím.
Překlad titulků: Kateřina Gabrielová