Tarttuisitteko tilaisuuteen kuulla ystävienne salaisuudet?
Eikö teitä muka kiinnosta?
Ettekö ole yhtään uteliaita?
Minulla ei ole salaisuuksia.
Me luostarissa kasvaneet olemme epäitsekkäitä.
En luule itsestäni liikoja.
Minun pitää miettiä. Kysytään Josefinalta.
On väärin haluta tietää muiden salaisuudet.
Ne ovat salaisuuksia ihan syystä, eikö niin?
Salailu on ohi.
Miksi vaivautua miettimään asioita, joita ei voi tapahtua?
Ei koskaan.
Ne ovat mahdottomia, vai mitä?
Tiedän, mitä toivotte näkevänne seuraavaksi.
Tuletko vaimokseni?
Odotitteko romanttista kohtausta herra Torresin kanssa?
Ette ole oppineet mitään.
Oppaan kuudes oppitunti:
"Haaveilu on ylellisyyttä, johon esiliinalla ei ole varaa."
Välillä tekisi mieli heittää sillä oppaalla vesilintua.
Varsinkin tällaisina hetkinä.
"Don Pedro, olette minulle kuin isä.
Mencíat ovat minulle kuin perhettä.
Siksi haluan olla rehellinen.
En voi naida Cristinaa, koska minulla on tunteita toista kohtaan."
Nauttikaa tästä onnen hetkestä.
Hetken päästä kaikki nimittäin menee mönkään.
NEITIEN ETIKETTIOPAS
6. OPPITUNTI: SIIRRÄ HALUSI SYRJÄÄN
12 TUNTIA AIEMMIN
Uskovaisena rukoilisin. Nyt on luotettava lääketieteeseen.
Neiti…
Tapahtuiko se taas? Kuka kuoli?
Cristina voi huonosti.
Tässä menee vain hetki.
Ei tuo aloittelija osaa…
"Aloittelija" tietää, mistä kärsit. Uteliaisuustaudista.
Nuku sinä. Mennään.
Cristina-neiti, oletteko kunnossa?
Olen. -Älkää valehdelko.
Näin sisarenne ja neiti Biandan menevän sinne. Avatkaa.
Muuten kerron isällenne. -Avaa ovi.
Herran tähden.
Miten pitkällä raskaus on?
Muutaman kuukauden. -Se Eduardo on roisto.
Tiesittekö te?
Hyvä on. Ei hätää.
Kutsutaan tohtori Aguilar.
Minä olisin nopeampi.
Jääkää tänne. Olette auttanut tarpeeksi.
Tuossa on perää.
Eipä tönäissyt alas portaita.
Sattuuko tämä?
Ei.
Onko se huono asia?
Vuoto on yleistä alkukuukausina.
Sitä ei pidä sekoittaa keskenmenoon, vaikka veri pelottaa. Ei hätää.
Olette sytyttänyt tuota 15 minuuttia.
Tehkää se aamulla.
Jos asioita ei hoida heti, ne paisuvat päivä päivältä.
Yritin vain auttaa. -Pidätte itseänne fiksuna.
Jos olisin, emme olisi tässä. -Totta.
Vain yksi asia on nyt tärkeä. -Että lapsi selviää.
Ette ajattele selkeästi.
Cristina-neiti on nuori ja saa lisää lapsia.
Ette tiedä, miltä tuntuu menettää lapsi.
Anteeksi kylmät sanani,
mutta niin olisi parempi Cristina-neidille, teille -
ja jopa Santiago-herralle.
Sattuu!
Olette rakastunut häneen.
Älkää…
En pidä teistä. Tiesin heti, että välillänne on jotain.
Näin saman teistä, ja sitten oli se ihmeen mustasukkaisuustemppu.
Olette tarkkanäköinen. -Samat sanat.
Meillä on muutakin yhteistä.
Roisto.
Paskiainen. -Nenäni. Pahus!
Järkyttävää. -Luoja paratkoon.
Siitä on viisi vuotta, ja tässä minä tappelen kynäniekan kanssa.
Olen ääliö.
En väitä vastaan.
Hän jättää sinut kuten jätti minut.
Päätäni ei käännetä.
En sekaannu enää.
Mutta tunnen hänet. Kun kaikki vaikuttaa hyvältä, hän lähtee.
Hän ryhtyy taas esiliinaksi päästäkseen pakoon.
Don Pedro! -Ei!
Tietä. -Cristina kärsii.
Tiedän kyllä. Kasvatin hänet.
Pitääkö hänen kohdata isänsä näin?
Älkää panko sanoja suuhuni. -Arvaan ajatuksenne.
Höpsis. Miksi kertoisin isännälle mitään?
Ettekö kerro? -En toki.
Talossa on lääkäri, vai mitä? -Niin.
Sitä tosiasiaa emme voi salata.
Väistättekö suosiolla?
Aika käy vähiin.
Isänne on alhaalla.
Tohtori, älkää… -Sara, ei.
Ei hätää. Angustias on isänne seurassa.
Pois tieltäni. -Rauhoittukaa, don Pedro.
En voi! Talossani on puoskari.
Tiedän, mutta teidän ei kannata mennä yläkertaan.
Miksei? -Koska Cristinaa tutkitaan.
Entä sitten? -Cristina-neiti on jo nainen.
Se olisi sopimatonta.
Tämä ei ole vakavaa. Joisinko kanssanne drinkin, jos olisi?
Aiotteko juoda?
Olette aina kieltäytynyt.
Tämän ainoan kerran. -Pedro.
Julián. Miten tyttäreni voi?
Hänellä on raudanpuuteanemia.
Se on yleistä nuorilla. Hänen pitää syödä ja levätä.
Hän pyörtyi pari päivää sitten tanssiessaan.
Eihän se ole mitään vakavaa?
Ei.
Voinko mennä hänen luokseen? -Toki.
Vaara ei ole ohi.
Cristinan tulee välttää rasitusta ja stressiä.
Kiitos.
Miksi suostun tällaiseen? -Saatan teidät ulos.
Miksen osannut toimia?
Se on normaalia, kun kyse on omasta sisaresta.
Te olette aina tiennyt, mitä tehdä.
Olen paljon vanhempi -
ja nähnyt enemmän.
Emme tiedä, selviääkö… -Uskokaa.
Kaikki ei aina pääty huonosti.
Joko tajuatte, miksei haluillani ole väliä?
En voisi hylätä Cristinaa.
Olen ikävä kyllä kokenut saman.
Olen valmis hyväksymään kaikki seuraukset.
Huomenta, Inés. Eikö lukutoukka ole luennolla?
Älä viivytä minua. Olen myöhässä.
Hei.
-Hei.
Tervehdin jo.
Puhun don Pedrolle ja Cristinalle. -Ei nyt.
Tämä on katastrofi! En tajua tätä.
Miksei posti ole työhuoneessani kuten aina?
Valvoitte yön. Ehkä siirsitte sitä, tai…
Epäiletkö minua? Tämä on uskomatonta. -Don Pedro.
En huomannut sinua. Miksi tulit?
Tulin puhumaan, mutta teillä oli ilmeisesti huono yö. Minä menen.
Cristina on sairas. Hän kärsii kuulemma raudanpuutteesta.
Hänen pitää syödä ja levätä. -Onneksi ei sen pahempaa.
Yö oli tosiaan raskas. Tule työhuoneeseeni.
Pidätkö puoskareista?
Johdatteleva kysymys.
Isabelin kuoleman jälkeen en ole sietänyt lääkäreitä.
Missä se halvatun posti on?
Don Pedro.
Puoskareiden läsnäolo sekoittaa pääni, ja pian perheessämme on lääkäri.
Täällä tapahtuu käsittämättömiä asioita.
Osa asioista on huonoja, mutta osa todella hyviä.
Vaikkapa suhteesi Cristinaan.
Vain se ilahduttaa minua nyt.
Juon sherryn rauhoittamaan hermojani.
Kuulkaa.
Minäkin otan.
Milloin aloit juoda aamusta?
Tuota… juuri nyt.
Jos minulle joskus sattuu jotain…
Minä lupaan.
Tyttärenne ovat perheeni.
En hylkäisi heitä ikinä.
Mitä halusit sanoa, vai tulitko ryyppäämään?
Mitä asiaa sinulla oli?
Ei mitään tärkeää.
Voi ei. Tiesin, että tässä kävisi näin.
Älä hyssyttele.
Voi luoja.
En tiedä, voinko estää äitiäsi -
naittamasta sinua Monsalvelle.
Tahdotko naida hänet? -Esther!
Tyttö, oletko yhä sängyssä?
Miksi hymyilet? -Koska heräsin onnellisena.
Se ei kestä kauaa. Tämä tuli Mencían tytöiltä.
Anemiako?
Menen Cristina-raukan luo. Perun tapaamisen herra Monsalven kanssa.
Peru jos haluat. Cristina odottaa jo. Tule.
Hoidan äidin.
Tulenko sinne?
Minua ei naurata.
Huomenta, doña Paquita. Näytätte tavallista tyylikkäämmältä.
Poikani ei tule tänään. Keskityn muuhun.
Eikö hän tule? -Hän hoitaa epäonnisia liiketoimiaan.
Pääset vaihteeksi oikeisiin töihisi. On korkea aika.
Minun oli vaikea hyväksyä serkkuni surullista kohtaloa,
mutta tänään heräsin eri mielellä.
Aion nauttia elämästä ennen kuin olen madonruokaa.
Tuo uutinen ilahduttaa minua todella.
Onko teillä toiveita kosijan suhteen? -Totta kai.
Haluan miehen, joka…
Doña Paquita! -Älä siinä punastele. Mennään.
Entä tuo?
Ernesto de la Cuadra. Naimisissa, velkoja.
Eufrasio Castro katsoi minua.
Koska on kierosilmäinen. -Aivan sama.
Olen uuvuksissa.
Olemme kävelleet kaksi tuntia, eikä millään tärppää.
Auttaisi, jos kuuntelisitte neuvojani miehistä.
Tiedättekö mitä?
Alussa koin tämän työn vaikeaksi.
Elenalta ja Josefinalta opin iloitsemaan toisten onnesta.
RANSKAN JA ESPANJAN LIITTO
Katsotaanpa.
Vasta osuma sydämeen ratkaisee voittajan. -Ihanan sadistista.
Tiesin, että sokkihoitoni toimisi.
Onko vihan purkaminen siis terveellistä?
Totuus on, että naiset pärjäävät itsekseen.
He eivät tarvitse miehiä edes nautinnon tuottamiseen.
Mitä sanoit? -Että hänellä on nälkä. Pyydä ruokaa.
Lähdettekö mukaan, Josefina? -Toki. Mennäänkö?
Toimiesi perusteella ymmärrän, miksi miehet eivät sinua kiinnosta.
Pahempaa olisi kieltää tunteeni.
Tätä sanotaan synniksi, mutta miten rakkaus voi olla syntiä?
Vaarannatko kaiken hänen vuokseen?
Johtuukohan tämä Eduardon häistä?
Mietitkö häntä yhä?
Anna tikka.
Hyvä.
Menkää te vain. En tahdo häiritä Cristinaa.
Ilmoitan neiti Zapicolle tulostanne. Hetkinen.
Joko poistutte? Pitäkää minulle seuraa, kun odotan.
Meidän pitäisi olla ystäviä.
Cristina ja Esther ovat parhaita ystäviä, joten heidän kihlattujensakin tulee olla.
Monsalve. -Niin?
Kuka sanoi, että olemme kihloissa? -Siitä puhutaan.
Puhutaanko? -Kaupungilla.
Kaupungillako? -Niin.
Huhumylly jauhaa.
Anteeksi, jos pahastuitte. Ettekö ole tunnustanut rakkauttanne?
Monsalve… -Ymmärrän. Emme ole vielä uskottuja.
Luottamus rakentuu vähitellen.
Minun pitää aloittaa. Teenkin sen jo tänään, ja…
Mikä yllätys, herra Monsalve.
Tiedän, että lykkäsimme tapaamistamme,
mutta äitinne rohkaisi minua tulemaan tänne.
Äiti on huomaavainen.
Kukkia neiti Mencíalle ja teille. Lähdettekö kävelylle?
Olen ajatellut teitä tapaamisestamme asti.
Jätätte minut sanattomaksi. Kukapa ei haluaisi sitoutua teihin?
Tahdon kuitenkin edetä kaikkien soveliaisuussääntöjen mukaisesti.
Totta kai. Jokunen kuukausi tapailua ennen kosintaa.
Kaksi, kolme, ehkä viisikin.
Kenties vuosi tai pari.
Vuosiko?
Enkö ole odottamisen arvoinen? Sitten olen väärä nainen teille.
Odottaisin vaikka koko ikäni.
Toivon vain onneanne. -Kanssanne olen onnellinen.
Haluaisin tavata Mencían sisarukset.
Sara lähti yliopistolle, ja Cristina voi huonosti.
Nyt ei sovi. -Tahtoisin pyytää anteeksi.
Pyysin neiti Biandaa esiliinakseni.
En tehnyt sitä kiusallani, mutta katsokaa.
Onko tuo isänne? -Hän seuraa minua kaikkialle kuin varjo.
Minusta tulee vanhapiika, esiliina tai - luoja paratkoon - kotiopettajatar.
En loukkaantunut. Teistä ei olisi opettajattareksi.
Ratkaisu ongelmaanne on anteeksianto.
Alician teon jälkeenkö?
Viisas tiedostaa virheensä. Se toi teidät tännekin.
Antakaa anteeksi, niin pääsette varjostanne.
Eikö se kannattaisi?
Mitä sinä täällä teet? Kökötät siinä kuin viikunapuu.
Tunnetteko Eufrasio Castron? -Toki. Hän on se kierosilmäinen.
Hän sanoi, että kuljitte miestä etsimässä kuin joku nuori heitukka.
Niinkö hän sanoi? Kieroilla silmillä näkee hyvin.
Ettekö näe, miten sopimatonta se on? Olette äiti, luoja paratkoon.
Onko paha asia, että kaipaan elämänkumppania?
Teillä on minut. Poikanne.
Kaikki lapset lentävät pesästä.
Sinulla se kestää. Milloin muutat pois?
Älkää vaihtako puheenaihetta. -Tämä aihe on loppuun käsitelty.
Aion etsiä aviomiehen.
Totuttele siihen ajatukseen äläkä pilaa päivääni.
Ai, oletteko täällä?
Tiedän, että etsitte äidilleni miestä. -Esiliinana se on tehtäväni.
Höpsis. Vain onnenonkijat ovat kiinnostuneita äidistäni.
Erotan teidät, jos täytyy. -Vain äitinne voi tehdä sen.
Tämä oli ihana päivä.
En ole nähnyt äitiänne näin onnellisena…
Oikeastaan ikinä.
Jos onnenonkijoita pelkäätte, karkotan heidät.
Kaikista en ehkä pääse eroon.
Minuako tarkoitatte?
Mietittekö äitinne hyvinvointia vai perintönne kutistumista?
Enkö voisi syyttää teitä samasta asiasta? Rintakoru, salattu suudelma…
Hyväksyisikö äitini tapahtumat välillämme?
Suudelma oli virhe. Voin vakuuttaa, että…
Virhe oli, etten suudellut takaisin intohimoisemmin.
Tämä on riita. -Eikö se kiihota?
En miettinyt sitä. -Vain te saatte minut hiljenemään.
Vihaan sitä, mutta samalla se saa minut sekoamaan.
Tehdäänkö aselepo?
Mihin allekirjoitan?
Nukuitko pommiin? -Kerron, jos autat.
Meillä on luento. -Siis oli.
Olette huonoa seuraa, neiti Mencía.
Tätä ei käytetä, ja tarvitsen sitä.
Mikset pyytänyt ystävääsi mukaan?
Olisin kiittänyt ystävääsi tuolista.
Lakkaa hokemasta "ystävä" tuolla äänensävyllä.
Uteliaisuus on ymmärrettävää. Ette ole kertonut Camilosta.
Hän on opiskelutoverini, ei sen enempää.
Etkö pidä häntä komeana?
En ole ajatellut.
Hän on tuleva lääkäri. -Eli?
Hyvä kosija neiti Kaikkitietävälle.
Etkö ole tajunnut, että hän olisi täydellinen kosija?
Anteeksi. Lounas on katettu puutarhaan.
Teitä odotetaan. -Vaihdan vaatteet.
Anteeksi viivästys. Sisareni vaihtoi vaatteita.
Näytät säteilevältä.
Voin jo paremmin neiti Biandan nopean toiminnan ansiosta.
Se oli pikkujuttu. -Ei suinkaan.
Olemme kaikki kiitollisia.
Santiago.
Vien sinut.
Nauttikaa lounaasta.
Tuliko posti? -Tuli. Tässä.
Tämä on Soledad-serkultani.
NEITI CRISTINA MENCÍA DE QUIRÓS
LÄHETTÄJÄ: EDUARDO ESPINOSA DE MONIER
En jaksaisi "lemmenarpajaisia". Eikö "jäniksen suudelma" kävisi?
Se on ihana leikki.
Oletteko liian ujo "lemmenarpajaisiin"? -Minäkö?
En tahtoisi järkyttää nuorta neiti Mencíaa.
En järkyty helposti.
Voisin kerrankin vakoilla teitä avoimesti.
Oletko kunnossa? Väsyttääkö? -Voin hyvin.
Säteilet. Aurinko sopii sinulle paremmin kuin minulle.
Muistatko sen sunnuntain joella?
Pyörryit auringonpistoksesta.
Et unohtanut auringonvarjoa. Halusit tehdä minuun vaikutuksen.
Niin halusin, mutta epäonnistuin.
Tajuan vasta nyt, miten paljon rakastatte minua.
Siis te kaikki, sinä myös. Tulit epäilyksistäsi huolimatta.
Cristina… -Arvaa, mitä uskon?
On luonnollista ihastua toiseen.
Kokemusteni nojalla tiedän, että rakkaus on jotain muuta.
Tätä.
Lopultakin.
Minä aloitan. Katsotaanpa.
Kysymys, josta pidän.
"Kävelet kultasi kanssa, ja esiliinasi pysähtyy juttelemaan.
Olette ensi kertaa kaksin. Mitä teet?"
Tiedän, mitä tekisin.
Kysymys on meille, joilla on sydän. -Vastaa.
Lähestyisin häntä hitaasti -
niin lähelle, että tuntisin hänen hengityksensä.
Sitten toimisin salamannopeasti.
Koskisin hänen kättään.
Niin varmasti. -Mitä?
Käden kosketus on enemmän kuin tarpeeksi. Eikö niin, herra Monsalve?
Toki.
"Totuus. Ketä henkilöä et voi lakata ajattelemasta?
Et edes kylpyammeessa.
Sen henkilön on vastattava."
Herra Torres.
Entä sinä, Santiago? Kerro totuus.
Minä…
Ei tarvitse vastata.
Parempi niin. En osaa paljastaa sieluani niin kuin Esther.
Ymmärrän. Olisin valinnut tehtävän.
Hae lisää hedelmämehua. -Tuon tehtävänkö valitset?
Sitten ei tarvitse hakea palvelusväkeä. -Hyväksyn tehtävän.
Kuka on seuraava?
Lappusia on vielä paljon.
Minun vuoroni.
Tästä tulee tylsää.
Minulla ei ole salattavaa, joten minut leimataan tylsäksi.
NÄHDÄÄN KASVIHUONEESSA
Olen järkevä.
Totuus.
Nyt pitää puhua totta.
Hän on siellä. En tiedä, mitä sanoisin.
Improvisoin. Olen siinä hyvä.
En uskonut teidän tulevan.
Törmäsin eilen markiisiin, jonka kuulemma jätitte ilman selitystä.
Aioin tunnustaa totuuden Mencíoille ja vaarantaa kaiken rakkauden vuoksi.
On huono päivä siihen. -Olen valmis.
Vannokaa vain, ettette jätä minuakin.
Tiedän, mikä auttaa.
Te olette…
Välitän teistä paljon.
Karataan täältä kahdestaan. -Mitä?
Mietin sinua jatkuvasti.
Emme olisi onnellisia täällä.
Lähdetään ensimmäisellä junalla.
Ensimmäisellä junalla aivan minne vain.
Minne?
Ei vaineskaan. -Näyttelitte!
Olette täysin häikäilemätön.
Yritin näyttää teille totuuden.
Miten voisimme olla yhdessä? -Karkaamalla.
Sitten jättäisitte minut, koska ette osaa rakastaa.
Varsin runollista.
Jompikumpi meistä jättäisi toisen.
Rakkaus ei ole satua. Eikö meillä olisi ongelmia?
En ollut ajatellut niin pitkälle. -Uskoin teidän kieltäytyvän.
Olen teitä realistisempi.
Sanoisin, että kierompi.
Jatkakaa toki elämäänne.
Vetovoima välillämme ei riitä kaiken hylkäämiseen.
Olette sietämätön. Tiesittekö sen?
Suutuitte, koska olen oikeassa.
Ette voisi jättää Cristinaa varsinkaan nyt.
Mitä teemme?
Jatkamme eri suuntiin -
ja muistelemme toisiamme hyvällä.
Minä ainakin.
Hyvää jatkoa, neiti Bianda.
Samoin, herra Torres.
Olkaa onnellinen Cristinan kanssa.
Näettekö?
Haaveilu on naiivia.
Älkää olko noin negatiivinen.
Rakkaudessa on aina toivoa.
Valmista tuli. Täydellistä.
Voisitko tarkkailla kehonkieltäsi?
Näytät sialta teurastamossa. -Siltä minusta tuntuu.
Älä ole melodramaattinen.
Äiti, en halua tätä. Vihaan sitä naista, Pariisia ja briosseja.
Totut niihin. -En halua.
Mikä tuo on?
Rakastan Cristinaa. Haluan hänet. -Et uskaltaisi.
Asetatko moukan sukusi edelle? -Hän ei ole moukka.
Saamme huikeat myötäjäiset. -Sama vaikka hän olisi Saban kuningatar.
Suvun voi pelastaa monella tapaa. Valitsit minulle tuskallisimman.
Cristina on elämäni rakkaus.
Paluuta ei ole. -Eduardo!
Sanoin, ettei peli ole pelattu.
Jos haluatte klassisen tekstin "jatkuu"…
JATKUU
Toiveenne on käskyni.
Tekstitys: Anne Aho