Mit szólnának, ha megtudhatnák a legjobb barátaik titkait?
Nem érdekli önöket? Komolyan?
Biztosak benne, hogy egy icipicit sem kíváncsiak?
Az én titkaimra? Nekem nincsenek.
Aki hozzám hasonlóan zárdában nő fel, önfeláldozóvá válik.
Én nem fontoskodom.
Ezt még át kell gondolnom. Hallgassuk meg Josefinát!
Úgy vélem, helytelen mások titkait fürkészni.
A legtitkosabb vágyaik nem véletlenül azok, igaz?
Már nem kell titkolóznunk.
Miért foglalkozunk olyan dolgokkal, amik úgysem történnek meg?
Soha.
Lehetetlen, nemde?
Igen, tudom, hogy most miben reménykednek.
Hozzám jössz?
Mire számítottak? Egy kis romantikus jelenetre Torres úrral?
Nem okulnak semmiből.
A kézikönyv hatodik leckéje.
„Az álmok luxusát egy gardedám nem engedheti meg magának.”
Bár van, hogy azt mondanám: „Pokolba a kézikönyvvel!”
Különösképpen ilyenkor.
„Don Pedro, ön olyan, mintha az apám lenne.
A Mencía család olyan, mintha a saját családom lenne.
Ezért szeretnék őszinte lenni önnel.
Nem vehetem nőül Cristinát.
Mert érzek valamit valaki más iránt.”
Élvezzék ki ezt a múló boldogságot!
Mert ez az a pillanat, ami után a történetünk elindul a lejtőn.
IFJÚ HÖLGYEK KÉZIKÖNYVE
6. LECKE: TEDD FÉLRE A VÁGYAIDAT
12 ÓRÁVAL KORÁBBAN
Ha hívő lennék, imádkoznék. De így marad az orvostudomány.
Kisasszony…
Ismét megtörtént?
Ki halt meg?
Cristina gyengélkedik.
Jöjjön át egy percre!
Még csak medika. Nem egy perc lesz, mire…
De azt tudja, hogy neked mi a bajod.
Mindenlébenkanálság.
Aludj! Menjünk!
Cristina kisasszony, jól van?
Igen, jól.
Ne hazudjon! Láttam bemenni a húgát és Bianda kisasszonyt. Nyissák ki!
- Különben szólok Don Pedrónak! - Nyissa ki!
Szent ég!
Mióta állapotos?
Két hónapja.
Eduardo! Micsoda gazember!
Önök tudtak róla?
Jól van. Lazítson!
Hívnunk kellene dr. Aguilart.
Inkább én megyek. Gyorsabb vagyok.
Maradjon itt! Már épp eleget segített.
Ebben igaza van.
De legalább nem lökött le a lépcsőn.
Fáj?
Nem.
Nagy a baj?
Sok nő tapasztal vérzést az első pár hónapban.
De nem kell összetéveszteni a vetéléssel. A vér ijesztő, de ne aggódjon!
Már negyedórája próbálja meggyújtani.
Hagyja reggelre!
A gondokat nem szabad halogatni, mert csak még nagyobbra nőnek.
- Segíteni próbáltam. - Azt hiszi, hogy ön a legokosabb.
- Akkor most nem lennénk itt. - Ezt jól látja.
De most csak egyvalami számít.
Az, hogy ne essen bajuk.
Nem látja kellően tisztán a helyzetet.
Cristina kisasszony még fiatal. Újra teherbe eshet.
Nem tudja, milyen érzés egy gyermek elvesztése.
Nyers voltam. Elnézést!
De mindenkinek jobb lenne.
Cristina kisasszonynak és önnek is.
Sőt, Santiago úrfinak is.
A csudába! Ez fáj.
Beleszeretett, igaz?
Álljon…
Nem szívelem magát. Rögtön tudtam, hogy van valami kettőjük között.
Én is, hogy volt valami önök között.
- És ahogy féltékennyé akartak tenni? - Ön kitűnő megfigyelő!
Akárcsak ön.
Habár más is közös bennünk.
Gazember!
- Szarházi! - Az orrom! Az ördögbe!
A büdös…
- Gyalázat! - Szűzanyám!
Eltelt azóta öt év, mégis itt verekszem egy firkásszal.
Bolond vagyok.
Nem mondom, hogy nem.
Magát is faképnél fogja hagyni.
Ne próbáljon lebeszélni!
Nem avatkozom bele többé.
De ismerem Elenát.
Majd ha úgy tűnik, hogy minden rendben, akkor megy el.
Gardedámnak állt, hogy elmeneküljön, és ez nem fog változni.
Don Pedro!
- Ne! - El az utamból!
- Cristina eleget szenvedett. - Nekem ne mondja! Én neveltem fel!
Pontosan! Akarná most látni az apját?
- Ne adjon szavakat a számba! - Tudom, mit gondol.
Ne butáskodjon! Miért mondanám el neki?
- Nem fogja? - Dehogy!
- Az orvos eljött a házába, igaz? - Igaz.
Ezt nem titkolhatjuk el Don Pedro elől.
Elmegy végre az utamból?
Nincs sok időnk.
Az apjuk odalent van.
- Doktor úr, kérem, ne… - Sara, nem.
Ne aggódjon! Angustias vele van.
- El az utamból! - Várjon!
- El az utamból! - Nyugodjon meg!
Nem tudok! Egy sarlatán van a házamban.
Igen, tudom, de most akkor sem kellene felmennie.
- Miért? - Nos…
- Éppen vizsgálja Cristinát. - És?
Nos, Cristina kisasszony már felnőtt nő.
Az illem és a szemérem ezt követeli.
Nincs komoly baj.
Ön szerint meginnék önnel egy italt, ha aggódnék?
Inni fog?
Ez idáig mindig visszautasította.
Most az egyszer.
Pedro!
Julián! Hogy van a leányom?
Sápkóros.
Vashiánya van. Gyakori az ilyen korú leányoknál.
Pihenjen, és étkezzen jól!
Néhány napja látszólag ok nélkül elájult tánc közben.
Biztos, hogy nem komoly?
Biztos.
Láthatom?
Hogyne.
Nincs túl a veszélyen.
Kímélnie kell magát mind testileg, mind lelkileg.
Köszönöm, doktor úr.
- Nem értem, hogy tudsz meggyőzni. - Kikísérem.
Nem értem, miért bénultam meg.
Pedig nem csoda.
Hisz a testvére.
Ön viszont mindig tudja, hogy mit kell tennie.
Jóval idősebb vagyok önnél.
Több dolgot láttam már.
- De ki tudja, hogy a pici… - Bízzon!
Hátha neki nem lesz balszerencséje.
Értik, miért lényegtelenek a vágyaim?
Örökké vádolnám magam, ha elhagynám.
Mert sajnos tudom, hogy milyen érzés.
Még ha ez azt is jelenti,
amit jelent.
Jó reggelt, Inés! Sara, azt hittem, órán vagy, te güzü.
Ne tarts fel! Így is lekéstem az élettant.
Jó reggelt!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Igen, már köszöntem.
- Beszélek Don Pedróval és Cristinával. - Ne most!
Ez kész katasztrófa! Nem tudom felfogni.
Miért nincs a posta a dolgozószobámban?
Egy szemhunyásnyit sem aludt. Talán elpakolta…
- Kétségbe vonja a szavamat? Hihetetlen! - Don Pedro!
Nem vettelek észre. Mi szél hozott?
Beszélni szerettem volna önnel, de mivel nem aludt, inkább elmegyek.
Cristina beteg.
Dr. Aguilar szerint vashiányos, de a pihenés és a jó étrend megoldja.
Szerencse, hogy nem komoly.
Igen, de nehéz éjszakánk volt. Gyere fel a dolgozószobámba!
Kedveled a sarlatánokat?
Ha így nevezi őket…
Isabel halála óta nem bírom elviselni az orvosokat.
Hol van az az átkozott posta?
Don Pedro!
Látod? Összezavarodom a sarlatánok jelenlététől.
Ráadásul lesz is egy a családban.
Elképesztő dolgok történnek ebben a házban.
Van, ami nem túl jó, de olyan is van, ami nagyszerű.
Mint a kapcsolatod Cristinával.
Csak ez tette boldoggá, amióta…
Innom kell egy kis sherryt, hogy megnyugodjak.
Tudja, mit?
Csatlakozom.
Mióta iszol ilyen kora reggel?
Nem szokásom.
Ha valaha…
történne velem valami…
Természetesen.
A lányai számomra családtagok.
Mindig mellettük leszek.
Mit akarsz?
Részegen kibotorkálni?
Miről akartál beszélni?
Nem fontos.
Ne!
Tudtam, hogy ez lesz.
Ne csitíts!
Te jó ég!
Nem tudom, sikerül-e lebeszélnem anyádat arról,
hogy hozzáadjon Monsalve úrhoz.
Tényleg hozzá akarsz menni?
Esther!
Még mindig ágyban vagy, kislányom?
- Miért mosolyogsz? Mi történt? - Azért, mert boldogan keltem.
Ez nem fog sokáig tartani. Levél jött Mencíáéktól.
Sápkór?
Szegény Cristina! Meglátogatom. Lemondom a találkozót Monsalve úrral.
Csak nyugodtan, de ne lustálkodj! Cristina már vár. Gyere!
Anyámat csak bízd rám!
Feljössz? Lemenjek?
Szerintem nem vicces.
Jó reggelt, Doña Paquita! Ma elegánsabb a szokottnál.
- Ma nem jön a fiam. Kihasználom a napot. - Nem jön Lázaro?
A sikertelen üzleteivel foglalkozik.
Használjuk ki a lehetőséget! Dolgoztassunk meg téged! Itt az ideje.
Szomorú, hogy meghalt a kuzinom. Nehezen sikerült feldolgoznom.
Úgy ébredtem, hogy élvezni kell az életet, mielőtt megesznek a kukacok.
Nem is tudja, mennyire örülök!
Tudja, hogy milyen férfira vágyik?
Természetesen. Hogyne tudnám?
Olyat akarok, aki…
Doña Paquita!
Igen. Ne légy prűd! Gyere! Induljunk!
Hozzá mit szól?
Ernesto de la Cuadra. Nős, és nyakig eladósodott.
Eufrasio Castro rám nézett.
- Csak kancsal, Doña Paquita. - Nem számít.
Kimerültem.
Két óra séta a promenádon a semmiért!
Ha hallgatna rám, és nem azokat bámulná, akiket nem kellene…
Tudja, Doña Paquita,
nehezen tanultam bele a gardedámi teendőkbe.
De Elena és Josefina megtanított rá, hogy az a dolgom,
hogy mások boldogságának örüljek.
A FRANCIA ÉS A SPANYOL ARISZTOKRÁCIA HÁZASSÁGA
Lássuk csak!
Ne igyatok a medve bőrére! El kell találni a szívét.
Olyan szadisztikus! Imádom!
Tudtam, hogy ez a furcsa módszer beválik.
Tehát egészséges kiadni magunkból a dühöt és a gyűlöletet?
Az az igazság, hogy a nők el tudják látni magukat.
Semmihez sincs szükségük férfiakra. Még az örömszerzéshez sem.
Mit mondtál?
Éhes. Hozass nekünk valamit!
Vele tartasz, Josefina?
Persze. Mehetünk?
A múltkori időtöltésed után nem lep meg, hogy pocskondiázod a férfiakat.
Rosszabb lenne, ha tagadnám az érzéseimet.
Hiába nevezik bűnnek, nem is fogom. Hogy lehet bűn a szerelem?
Mindent feladnál érte?
Vajon Eduardo miatt történt ez velem?
Most is annyit gondolsz rá?
Adj egy nyilat!
Szép volt!
Menjen csak, Don Pedro! Nem akarom zavarni.
Szólok Zapico kisasszonynak, hogy itt van. Elnézést!
Máris távozik? Ha nem, akkor csatlakozhat.
Össze kellene barátkoznunk.
Mivel Cristina és Esther legjobb barátnők,
a vőlegényeiknek is…
- Monsalve! - Igen?
- Kitől hallotta, hogy jegyben járunk? - Az a szóbeszéd.
- Szóbeszéd? - A városban. Igen.
- A városban? - Igen.
Pletykás egy hely.
Elnézést, ha felzaklattam! Az a baj, hogy még nem vallott szerelmet?
- Monsalve… - Hogyne. Megértem.
Még nem vagyunk bizalmasok. Ahhoz idő kell.
Nekem kellene kezdenem.
Ma meg is teszem. Csak határozottan!
Monsalve úr! Micsoda meglepetés!
Tudom, hogy elhalasztottuk a találkozót,
de az édesanyja biztatott, hogy látogassam meg itt.
Igen, édesanyám roppant figyelmes.
Hoztam virágot. Mencía kisasszonynak és önnek.
Egy séta?
A megismerkedésünk óta nincs nap, hogy ne gondolnék önre.
Nem találok szavakat.
Melyik nő ne akarná önt férjének?
De hivatalos udvarlást szeretnék, ahogy az illem megkívánja.
Igen, hogyne. Néhány hónap udvarlás a leánykérés előtt.
- Kettő, három, esetleg négy. - Egy év megfelelőnek tűnik. Vagy kettő.
Egy év?
Nem érzi úgy, hogy megéri kivárni? Vagy talán nem engem akar.
De. Életem végéig is várnék önre.
A lényeg, hogy boldog legyen.
Önnel az leszek.
Angustias, a Mencía nővérekhez jöttem.
Sara elment az egyetemre, Cristina pedig gyengélkedik.
- Nem tudják fogadni. - Átadná a bocsánatkérésemet?
Megpróbáltam elorozni Bianda kisasszonyt.
Ez nem ellenük irányult, de…
Nézze!
- Az ott az édesapja? - Árnyékként követ!
Még a toalettre is.
Vénlány lesz belőlem, vagy gardedám, vagy még rosszabb: nevelőnő!
Ne aggódjon! Nem sértett meg.
Ön nem alkalmas nevelőnőnek.
A gondjára a megbocsátás a megoldás.
Azok után, amit Alicia tett?
Aki bölcs, az orvosolja a bajt. Ezért jött ide.
Bocsásson meg, és búcsút inthet az árnyékának.
Csábítóan hangzik.
Fiam, mi szögezett oda?
Úgy festesz, mint egy Ficus carica, közismert nevén fügefa.
Ismeri Eufrasio Castrót?
Hogyne. Az egyik szeme erre néz, a másik arra.
Az mondta, hogy a sétányon páváskodtál. Mint egy eladósorban lévő leány.
Ezt mondta? Kancsalsága ellenére éles a látása!
Nem érzi, hogy ez mennyire helytelen? Ön édesanya, az ég szerelmére!
Akkora baj, hogy nem szeretném egyedül leélni az életemet?
Itt vagyok én. A fia.
A gyermekek kirepülnek a fészekből.
Habár te nem sieted el. Mikorra tervezed?
- Ne váltson témát, miközben vitatkozunk! - Ez nem vita.
Ez a színtiszta igazság. Férjet keresek.
Szokj hozzá a gondolathoz, és ne rontsd el a napomat!
Jaj! Nem tudtam, hogy itt van.
Anyám arra kérte, hogy fogjon neki férjet.
Nos, gardedám vagyok, és ha az édesanyja…
Abszurdum! Csak a pénzéért érdeklődnek iránta.
- Ha kell, ki is rúgom önt! - Az az édesanyja döntése.
És a mai nap pompás volt.
Azóta nem láttam ilyen boldognak…
Igazából még sosem láttam ilyen boldognak.
Ha aggódik a pénzlesők miatt, megszabadulok tőlük.
De nem tudom, sikerül-e mindannyiuktól.
Rám céloz, Adela?
Mi aggasztja?
Az édesanyja vagy az, hogy ha férjhez megy, kevesebbet örököl?
Nem vádolhatnám önt is ugyanezzel? A bross, a lopott csók…
Azt hiszi, hogy az anyám helyeselné, ami történt?
Hibáztam. Hiba volt megcsókolni önt. De ne aggódjon…
Az volt a hiba, hogy nem csókoltam vissza hevesen.
- Épp vitatkozunk, uram. - És ez nem izgalmas?
- Nem tudom. Nem gondoltam rá. - Csak ön tud elhallgattatni.
Gyűlölöm, ugyanakkor megőrjít.
Fegyverszünet?
Hol írjam alá?
- Mi történt? Elaludt? - Elárulom, ha segít nekem.
- Óránk van. - Tévedés.
Rossz hatással van rám, kisasszony.
Nem használják, és szükségem van rá.
Miért nem marasztaltad a barátodat?
Nem tudtam megköszönni neki a széket.
Muszáj ilyen hangsúllyal beszélned róla?
Érthető a nővére kíváncsisága. Nem mesélt nekünk Camilóról.
Mert csak az osztálytársam, semmi több. Nem…
Nem találod jóképűnek?
Nem tudom. Nem tűnt fel.
- Ráadásul orvos lesz. - És akkor?
Jó udvarló lenne az okostojás számára.
Miért nem figyelt fel rá? Minden szempontból tökéletes lenne.
Bocsássanak meg! Az ebédet feltálaltuk a kertben.
Várják önöket.
Át kell öltöznöm.
Elnézést! A húgomnak át kellett öltöznie.
Ragyogóan fest.
Jobban érzem magam, hála Bianda kisasszonynak.
Gyorsan intézkedett.
- Szóra sem érdemes. - Ez nem igaz.
Mindannyian hálásak vagyunk.
Santiago!
Kiviszem a kertbe.
Jó étvágyat az ebédhez!
- Megjött a posta? - Igen. Parancsoljon!
Ez Soledad kuzinomtól jött.
CRISTINA MENCÍA DE QUIRÓS KISASSZONY RÉSZÉRE
EDUARDO ESPINOSA DE MONIER PÁRIZS
Szerelemlottó? Nem játszunk inkább nyuszipuszit?
Imádom a nyuszipuszit!
Túl szégyenlős a szerelemlottóhoz, Monsalve úr?
Hogy én?
Nem, csak nem szeretném megbotránkoztatni az ifjú Mencía kisasszonyt.
Engem nem olyan könnyű.
Ez egyszer kémkedés nélkül szaglászhatok.
- Jól vagy? Nem vagy kimerült? - Jól vagyok.
Ragyogóan festesz. Jót tesz neked a nap, velem ellentétben…
Emlékszel arra a vasárnapra a folyónál?
Olyan napszúrást kaptál, hogy elájultál.
Nem is hagytad otthon a napernyőt, csak imponálni akartál.
Igen, imponálni akartam, de nem sikerült.
Át kellett élnem ezt, hogy rájöjjek, mennyire szerettek.
Mindannyian. Téged is beleértve. A kételyeid ellenére itt vagy.
Cristina…
Tudod, mit gondolok? Normális, hogy éreztél valamit más iránt.
De a velem történtek után tudom, hogy a szeretet más.
Ez az.
Végre!
Én kezdem.
Lássuk csak!
Egy kérdés. A nekem való fajta.
A kedveseddel sétálsz, amikor a gardedámod megáll beszélgetni.
Először vagytok kettesben. Mit tesztek?
- Én tudom, mit tennék. - Ez azoknak szól, akiknek van szívük.
Válaszolj!
Lassan közelebb megyek,
amíg olyan közel nem érek hozzá, hogy érzem a bőrömön a leheletét.
Aztán egy szempillantás alatt
megérintem a kezét.
Ez nem lep meg.
Miért?
Több mint elég, hogy a keze a karomhoz ér.
Nem, Monsalve úr?
De.
Vallomás. Ki jár folyton a fejedben?
Még a fürdőkádban is.
Utána az az illető is válaszoljon!
Torres úr.
És neked, Santiago? Valld be!
Nekem…
Nem kell mondanod semmit.
Az jó, mert nem mindenki tudja olyan könnyen lemezteleníteni a lelkét.
Megértem. Én is a kihívást választottam volna.
Hozz még gyümölcslevet!
Komolyan? Ezt a kihívást választod?
Szólnom kell a szobalányoknak?
- Megkönnyítené a dolgomat. - Rendben.
Ki a következő? Van még papír a szerelemlottóhoz.
Jól van. Én jövök.
Ez unalmas lesz.
De igaz. Tény, hogy nincs rejtegetnivalóm.
Ezért sótlannak és unalmasnak fogtok ítélni.
TALÁLKOZZUNK A MELEGHÁZBAN
Szerintem józanság.
Vallomás.
Igazat kell mondanod.
Odabent van. Mit mondjak neki? Nem tudom.
Improvizálok. Az nem megy rosszul.
Nem hittem, hogy eljön.
Tegnap este a márkiba botlottam, és azt mondta, hogy amikor elszöktek,
magyarázat nélkül elhagyta őt.
És rászántam magam,
hogy mindent bevalljak Mencíáéknak, és mindent kockára tegyek önért.
- Ma nem alkalmas. - Akkor is megtenném.
Ha megesküszik, hogy nem hagy el.
Tudom, mit kell tennem.
Santiago,
ön fontos nekem.
Szökjünk meg!
Jó messzire! Csak mi ketten!
Tessék?
Folyton rád gondolok.
Itt sosem lennénk boldogok.
Üljünk fel az első vonatra!
Ami… nem is tudom, hová visz.
Akárhová.
Mégis hová?
- Nyilván nem tenné meg. - Színjáték volt!
Önnek nincsenek erkölcsi gátjai!
Csak fel akartam nyitni a szemét.
- Hogyan lehetnénk együtt? - El kell szöknünk.
Hogy engem is elhagyjon, mint a márkit.
- Ön az a gardedám, aki nem tud szeretni. - Mily költői!
Az is lehet, hogy ön hagyna el engem.
A szerelem nem tündérmese.
- Azt hiszi, nem lennének gondjaink? - Nem gondolkodtam ennyire előre.
Tudtam, hogy nemet mond.
Mert én vagyok itt a józan.
Inkább körmönfont!
Ezt az életet akarja élni. Érthető.
De a vonzalmunk nem elég ahhoz, hogy mindent eldobjunk.
Ön elviselhetetlen. Tud róla?
Azért mérges, mert igazam van.
Nem tudná elhagyni Cristinát.
Most már végképp nem.
Akkor mit tegyünk?
Elválnak útjaink,
de megőrizzük a szép pillanatokat.
Én legalábbis.
Sok szerencsét kívánok, kisasszony!
Én is önnek, Torres úr!
Legyen boldog Cristinával!
Látják?
Álmodozni naiv dolog.
Ne legyen ilyen lemondó, kisasszony!
A szerelemben mindig van remény.
Elkészült. Tökéletes.
Fiam, figyelj oda a testbeszédedre! Úgy festesz, mint egy disznó a vágóhídon.
- Úgy is érzem magam. - Ne dramatizáld túl!
Én ezt nem akarom! Gyűlölöm! A békazabálót, Párizst és a brióst is.
Majd hozzászoksz.
Nem. Nem akarok!
Az meg mi?
Visszaszerzem a szerelmemet.
Nem mered. Az a senki fontosabb neked, mint a családod?
- Ő nem senki. - Gondolj a hercegnő hozományára!
Anyám! Sába királynőjének a hozománya sem érdekelne.
Máshogy is megmenthető a család. De azt választották, ami megnyomorít.
Cristina életem szerelme.
- Nincs visszaút, anyám. - Eduardo! Fiam!
Megmondtam, hogy még nincs vége.
De ha a klasszikus „folytatjuk”-ra vágynak…
FOLYTATJUK
…kívánságuk számomra parancs.
A feliratot fordította: Gribovszki Réka