Dacă v-aș spune că puteți afla secretele prietenilor?
Nu vă interesează? Serios?
Sigur nu sunteți curioși măcar un pic?
Eu nu am niciun secret.
Dacă ai crescut la mănăstire, ca mine, ești altruist.
Nu-ți dai aere.
Trebuie să mă mai gândesc. Să vorbească Josefina!
Nu e frumos să vrei să afli secretele altora.
Nu degeaba sunt dorințele lor cele mai ascunse.
Nu mai trebuie să ascundem.
Și de ce să te gândești la ceva fără șanse să se împlinească?
Niciodată.
E imposibil, nu?
Da, știu ce sperați să vedeți acum.
Vrei să fii soția mea?
Ce sperați să vedeți? O mică scenă romantică cu dl Torres?
N-ați învățat nimic.
Lecția șase din manual:
„Însoțitoarele nu-și permit luxul de a visa.”
Deși mi-ar plăcea să-l dau naibii de manual.
Mai ales în asemenea momente.
„Don Pedro, sunteți ca un tată pentru mine.
Nu. Familia Mencía e familia mea.
De aceea vreau să fiu sincer cu dv.
Nu mă pot însura cu Cristina.
Fiindcă sunt îndrăgostit de altcineva.”
Bucurați-vă de fericirea asta efemeră.
Fiindcă povestea noastră de dragoste se va duce naibii în curând.
MANUAL PENTRU DOMNIȘOARE
LECȚIA 6: DORINȚELE TALE NU AU PRIORITATE
CU 12 ORE ÎNAINTE
Nu sunt credincioasă, ca să mă rog. Apelez la medicină.
Domnișoară…
Iar s-a întâmplat?
Cine a murit?
Cristina nu se simte prea bine.
Nu durează mult.
E novice, o să dureze mult.
Novicea știe exact de ce suferi. De indiscretită.
Culcă-te. Haideți!
Dră Cristina, vă simțiți bine?
Da.
Nu mă mințiți. Le-am văzut intrând pe sora dv. și pe dra Bianda.
- Îl chem pe don Pedro. - Deschideți, Sara.
Dumnezeule!
În câte luni e?
În vreo două luni.
Eduardo. Nerușinatul!
Știați amândouă?
Bun. Liniștiți-vă.
Îl anunț pe dr. Aguilar.
Mă duc eu. Sunt mai iute.
Stați aici. Ați făcut destule.
Aici are dreptate.
Cel puțin nu m-a împins pe scări.
Vă doare?
Nu.
E grav?
Multe femei sângerează în primele luni.
Nu e avort. Sângele e șocant, dar nu vă faceți griji.
De 15 minute încercați s-o aprindeți.
Lăsați-o pe mâine.
Problemele se rezolvă pe loc, altfel se agravează.
- Încercam să vă ajut. - Mereu vă credeți deșteaptă.
- Nu mai ajungeam aici dacă eram. - Așa e.
Acum contează un singur lucru.
Să nu fie nimic grav.
Nu vedeți situația cu limpezimea necesară.
Domnișoara Cristina e tânără. Va face și alți copii.
N-ați mai vorbi dacă ați fi pierdut un copil.
Regret că am fost aspră.
Dar ar fi mai bine pentru toți, pentru dra Cristina, pentru dv.
Chiar și pentru dl Santiago.
Drace! Ce doare!
- V-ați îndrăgostit de ea, nu? - Terminați!
Nu mi-ați plăcut din prima. Am știut că e ceva între dv. și ea.
Și eu am simțit că e ceva între dv. și ea. N-a mers farsa cu gelozia.
- Aveți spirit de observație! - Și dv.
Deși mai avem ceva în comun.
Nenorocitule!
- Ticălosule! - Nasul! La naiba!
Pui de…
- Revoltător! - Măicuță sfântă!
Au trecut cinci ani și poftim, pocnesc un scriitoraș.
Ce prost sunt!
Nu vă contrazic.
Vă va părăsi, cum a făcut cu mine.
Nu mă răzgândesc.
N-am să mă mai bag.
Dar eu o cunosc.
Când o să pară că e totul în ordine, o să plece.
S-a făcut însoțitoare ca să fugă, iar asta nu se va schimba.
- Don Pedro! - Nu!
Cristina suferă.
Nu-mi spuneți mie cum se simte. Eu am crescut-o.
Exact! Vreți s-o vadă așa tatăl ei?
- N-am spus asta. - Dar v-ați gândit.
E absurd. Cum să-i spun așa ceva?
- Nu-i spuneți? - Nu.
- Dar a venit doctorul, așa e? - Așa e.
Trebuie să-i zicem că e aici, nu putem ascunde.
Dați-vă din drum.
Nu avem mult timp.
Tatăl dv. e jos.
- Dle doctor, vă rog! - Sara, nu.
Stați fără grijă, Angustias e cu el.
- Dați-vă. - Stați.
- Dați-vă! - Don Pedro, calmați-vă.
Nu pot. E un șarlatan în casa mea.
Știu, dar nu trebuie să urcați cu niciun chip.
- De ce? - Păi…
- O consultă. - Și?
Acum domnișoara Cristina e femeie.
E pudică, se rușinează.
Nu e nimic grav.
Aș mai bea un păhărel cu dv. dacă aș fi neliniștită?
Beți un păhărel?
Când vă ofeream de băut, refuzați.
- O dată, treacă-meargă. - Pedro!
Julián, cum se simte fiică-mea?
Are cloroză. Lipsă de fier. Așa pățesc multe fete de vârsta ei.
Trebuie odihnă și hrană.
Acum câteva zile a leșinat fără un motiv evident.
Sigur nu e nimic mai grav?
Sigur.
- Pot s-o văd? - Desigur.
Pericolul nu a trecut.
Cristina trebuie să evite efortul și emoțiile puternice.
Vă mulțumesc.
Nu știu cum de mă convingi.
Vă conduc eu.
Nu știu de ce n-am putut reacționa.
E normal.
E sora dv.
În schimb dv. ați știut în fiecare clipă ce să faceți.
Sunt mai mare decât dv.
Am văzut mai multe.
- Dar nu știm… - Aveți încredere.
Nu trebuie să aibă și ea ghinion.
Vedeți de ce nu contează ce doresc eu?
N-aș putea s-o părăsesc.
Fiindcă, din păcate, știu și eu cum e.
Chiar dacă asta înseamnă…
ce înseamnă.
Bună dimineața, Inés. Sara, tu nu erai la cursuri?
Nu mă reține, am lipsit la fiziologie.
Bună!
- Bună. - Bună.
Da, v-am salutat deja.
- Vorbesc cu don Pedro. - Nu e momentul.
Ce dezastru! Nu înțeleg!
De ce nu e corespondența în biroul meu?
Nu ați dormit azi-noapte. Poate ați dus-o…
Mă acuzați pe mine?
- E incredibil! - Don Pedro!
Nu te văzusem. Ce faci aici?
Voiam să vorbim, dar dacă nu prea ați dormit, plec.
Cristina e bolnavă.
Dr. Aguilar spune că are lipsă de fier și că-i trebuie odihnă și hrană.
Ce bine că nu e nimic grav!
Da. A fost o noapte grea. Urcă în biroul meu. Haide!
Ție-ți plac șarlatanii?
Cu apelativul ăsta…
De când cu Isabel, nu suport să văd doctori pe aici.
Unde e corespondența aia?
Don Pedro!
Vezi? Nu gândesc limpede dacă e un doctor aici.
Și acum vom avea unul în familie.
În casa asta se întâmplă lucruri inimaginabile.
Unele nu sunt prea bune, dar altele sunt excelente.
Precum relația ta cu Cristina.
A fost singura mea bucurie de când…
Simt nevoia de puțin vin de xeres ca să mă liniștesc.
Știți ceva?
Beau și eu cu dv.
De când bei tu la ora asta?
E prima oară.
Dacă vreodată…
mi se întâmplă ceva…
Sigur.
Fiicele dv. sunt familia mea.
Le voi fi mereu alături.
Tu ce vrei? Să ieși de aici pe două cărări?
Despre ce voiai să vorbim?
Nimic important.
Nu. Știam că așa o să se întâmple.
Nu-mi zice să tac.
Doamne!
Nu știu dacă îți pot împiedica mama…
să te mărite cu Monsalve.
Chiar te-ai mărita?
Esther!
Încă ești în pat, draga mea?
- De ce zâmbești? - M-am trezit fericită.
N-o să te țină mult. E de la surorile Mencía.
Cloroză?
Biata Cristina! Mă duc la ea. Anulez întâlnirea cu dl Monsalve.
Anulează dacă vrei, dar nu fi leneșă. Te așteaptă Cristina.
Mă ocup eu de mama.
Urci sau cobor?
Nu văd ce e de râs.
Bună dimineața, doña Paquita. Sunteți mai elegantă decât de obicei.
Fiul meu nu vine azi, așa că profit.
Nu? Nu vine?
E cu afaceri, dar nu-i iese niciuna.
Hai să profităm ca să muncești un pic!
E momentul.
Povestea cu verișoara mea a fost tristă și a durat până s-o accept.
Dar azi-dimineață mi-am zis că mai bine profităm de viață cât putem.
Doña Paquita, nici nu știți cât mă bucur!
- V-ar plăcea un tip anume de domn? - Sigur că da.
Vreau pe cineva care…
Doña Paquita!
Da. Nu fi mironosiță, haide!
El?
Ernesto de la Cuadra. Însurat, plin datorii.
Eufrasio Castro m-a privit.
- Fiindcă e sașiu, doña Paquita. - Nu-mi pasă.
Sunt istovită.
Două ore de plimbare și degeaba.
Dacă m-ați asculta și nu v-ați uita la cine nu trebuie…
Știți ceva, doña Paquita?
Mi-era greu să învăț când m-am făcut însoțitoare.
Dar Elena m-a învățat
că însoțitoarea e fericită când dăruiește fericire.
NUNTĂ FRANCO-SPANIOLĂ
Hai să vedem!
N-ați câștigat. Câștigă cine îi nimerește inima.
E sadic. Ce-mi place!
Știam că tratamentul meu va da roade.
Adică e sănătos să-ți verși furia și ura?
Vreau să spun că femeile se descurcă și singure.
N-avem nevoie de bărbați. Nici măcar pentru plăcere.
Ce-ai spus?
Îi e foame. Cere să ne aducă ceva.
- Vă duceți cu ea, Josefina? - Sigur. Mergem?
E o afirmație nimerită, după ultimele tale activități ludice.
Ar fi mai rău să ignor ce simt.
N-am s-o fac fiindcă se spune că e un păcat.
Nu e păcat, e iubire.
Ai pierde tot pentru ea?
O fi totul din cauza lui Eduardo?
Încă te gândești la el?
Dă-mi o săgeată.
Bine!
Mergeți dv., don Pedro. Nu vreau s-o deranjez.
O anunț pe dra Zapico că sunteți aici. Scuzați-mă.
Plecați deja? Dacă nu, îmi puteți ține tovărășie.
Cred că ar trebui să fim prieteni.
Cristina și Esther sunt prietene,
așa că logodnicii lor trebuie…
- Monsalve… - Da.
- Cine a spus că sunt logodit cu Cristina? - E un zvon.
- E un zvon? - Da, în oraș.
- În oraș? - Da.
- Ce cuib de țațe! - Regret că v-am supărat.
Încă nu i-ați declarat dragostea?
- Monsalve… - Înțeleg perfect.
Nu ne facem mărturisiri, relația e încă în formare.
Ar trebui să încep eu. O să-i declar azi dragostea mea.
Dle Monsalve, ce surpriză!
Știu că ați amânat întâlnirea noastră.
Dar mi-a scris mama dv. și m-a încurajat să vin să vă văd.
Da, mama e tare prevenitoare.
Flori. Pentru dra Mencía și pentru dv. Mergem la plimbare?
De când v-am cunoscut, mă gândesc zi de zi la dv.
Mă lăsați fără cuvinte.
Cine n-ar vrea să vă fie logodnică?
Dar vreau o logodnă cum o cere eticheta.
Sigur, lunile de curtare dinainte să vă cer mâna.
Două, trei, poate cinci.
Ar fi mai bine un an. Sau doi.
Un an?
Nu merit să așteptați? Poate că eu nu sunt ce vă trebuie.
Nu. V-aș aștepta și toată viața.
Vreau să fiți fericită.
Cu dv. sigur voi fi.
Angustias, aș vrea să vorbesc cu surorile Mencía.
Sara a plecat la universitate, iar Cristina e indispusă.
- Nu vă pot primi. - Le transmiteți scuzele mele?
I-am oferit drei Bianda o slujbă.
N-am vrut să le supăr, dar uitați…
- Tatăl dv.? - E umbra mea, Angustias!
Și la baie mă însoțește.
O să ajung fată bătrână, însoțitoare sau, și mai rău, guvernantă.
Nu m-ați jignit.
Nu aveți stofă de guvernantă.
Soluția e să iertați.
După ce mi-a făcut Alicia?
Cei înțelepți găsesc soluții. Asta v-a adus aici.
Dacă iertați, scăpați de umbră.
E tentant.
Ce faci aici, fiule?
Parcă ai fi un Ficus carica, numit popular „smochin”.
- Îl știți pe Eufrasio Castro? - Sigur, cel care se uită cruciș.
V-a văzut de dimineață plimbându-vă cu însoțitoarea.
Ca o fată de măritat.
Așa a zis? E sașiu, dar vede bine.
Nu vă dați seama că nu se cuvine?
- Sunteți mamă, pentru Dumnezeu! - E rău să-mi trăiesc viața cu cineva?
Mă aveți pe mine, fiul dv.
Se știe, copiii zboară din cuib.
La tine durează. Când pleci?
- Nu schimba subiectul, ne certam. - Ba nu ne certam.
E adevărul gol-goluț. O să-mi caut un soț.
Împacă-te cu gândul și nu-mi mai strica ziua.
Nu știam că sunteți aici.
Știu că mama v-a cerut să-i găsiți un soț.
Sunt însoțitoare și…
O va vâna un burlac care o vrea pentru banii ei!
- Vă concediez… - Mama dv. mă poate concedia.
Iar azi a fost minunat.
N-am mai văzut-o așa de fericită de… De fapt, niciodată.
Și am s-o scap eu de cei care-i vor banii.
Dar nu știu dacă voi putea scăpa de toți.
Vă referiți la mine, Adela?
Ce vă interesează?
Binele ei sau că se căsătorește și veți moșteni mai puțin?
Nu v-aș putea acuza de același lucru? Broșa, sărutul…
Credeți că mama ar accepta ce s-a întâmplat?
Am greșit că v-am sărutat. Dar nu vă faceți griji…
Eu am greșit că nu v-am sărutat mai pătimaș.
- Acum ne certăm. - Și nu vă excită?
Nu mă gândeam la asta.
Sunteți singura care îmi închide gura. Și nu suport, dar mă și înnebunește.
Armistițiu?
Unde semnez?
- Te-ai trezit târziu? - Îți spun dacă mă ajuți.
- Avem curs. - Am avut.
Sunteți o influență negativă, dră Mencía.
Nu-l folosește nimeni, și mie îmi trebuie.
De ce nu ți-ai adus și prietenul?
Nu i-am putut mulțumi pentru scaun.
Nu mai spune „prieten” pe tonul ăsta.
E normală curiozitatea surorii dv. Nu ne-ați vorbit despre Camilo.
Fiindcă e doar un coleg, atâta tot.
Și nu ți se pare frumos?
Nu știu, n-am observat.
- Și va fi doctor. - Și?
E perfect pentru atotștiutoare.
De ce n-ai remarcat? Pare pretendentul ideal.
Iertați-mă. Masa e pregătită în grădină. Sunteți așteptate.
Trebuie să mă schimb.
Iertați întârzierea, sora mea s-a schimbat.
Arăți splendid.
Mă simt mai bine, datorită drei Bianda.
A acționat rapid.
- N-a fost mare lucru. - Ba da.
Vă suntem recunoscători.
Santiago?
Te duc eu.
Poftă bună!
- E corespondența? - Da. Poftiți.
Asta e de la verișoara mea.
PENTRU DOMNIȘOARA CRISTINA MENCÍA
Loteria iubirii? Nu putem juca sărutul iepurelui?
Îmi place mult sărutul iepurelui.
Vă e rușine să jucați loteria iubirii, dle Monsalve?
Mie? Nu. Nu vreau să se scandalizeze mica domnișoară Mencía.
Nu mă scandalizez ușor.
Măcar o dată pot bârfi fără să spionez.
- Te simți bine? Ești obosită? - Mă simt bine.
Strălucești. Îți prinde bine soarele. Mie, în schimb…
Ții minte duminica aia de la râu?
Ai leșinat de la atâta soare.
Recunoaște, nu-ți uitaseși umbrela, voiai să mă impresionezi.
Voiam să te impresionez, dar n-a mers.
A trebuit să îndur asta ca să înțeleg cât mă iubiți.
Toți, inclusiv tu. Ai venit, în ciuda îndoielilor tale.
Cristina…
Știi ce cred eu?
E normal să te îndrăgostești de cineva.
Dar după ce am îndurat, știu că iubirea e altceva.
E asta.
În sfârșit!
Încep eu. Hai să vedem…
O întrebare, genul meu.
Te plimbi cu drăguțul tău.
Însoțitoarea se oprește să discute cu cineva.
Sunteți singuri pentru prima oară. Ce faci?
- Eu știu ce aș face. - Vorbesc de cele care avem inimă.
Trebuie să spui.
M-aș apropia ușor de el…
până sunt destul de aproape încât să-i simt respirația.
Atunci, cât ai clipi…
l-aș atinge pe mână.
Da, sigur că da.
Adică? E de ajuns ca mâna lui să-mi atingă brațul.
Nu, dle Monsalve?
Da.
Adevăr. La cine te gândești tot timpul?
Chiar și în cadă.
Acela trebuie să răspundă și el.
La domnul Torres.
Și tu, Santiago? Adevăr.
Eu…
Nu trebuie să spui nimic.
Mai bine. Nu toți știm să ne deschidem inima precum Esther.
Înțeleg. Eu aș fi ales provocarea.
Mai adu suc de fructe.
Serios? Asta e provocarea ta?
Vrei să chem slujnicele?
- Mă scapi de un drum. - Accept.
Următorul. Mai sunt bilețele la loteria iubirii.
Bun, e rândul meu.
Va fi plictisitor.
E adevărat, n-am nimic de ascuns.
Așa că o să mă considerați plictisitoare.
TE AȘTEPT ÎN SERĂ
Eu o numesc chibzuință.
Adevăr.
Trebuie să spui adevărul.
E acolo. Ce pot să-i spun? Nu știu.
O să improvizez. Mă pricep.
Nu credeam că veți veni. Aseară m-am întâlnit cu marchizul.
A spus că atunci când ați fugit cu el, l-ați părăsit fără nicio explicație.
Eram hotărât să-i spun adevărul familiei Mencía
și să risc pentru ce simt.
- Nu e cea mai bună zi. - Tot aș face-o.
Dacă jurați că nu-mi faceți la fel.
Știu ce am de făcut.
Santiago, dumneavoastră…
Țin prea mult la dv.
Haideți să fugim! Hai să fugim departe, împreună!
Poftim?
Mă gândesc mereu la tine.
Știu că nu am fi fericiți aici.
Hai să luăm primul tren!
Primul tren spre… nu știu.
Oriunde.
Unde?
- Sigur că nu! - Ați jucat teatru!
Sunteți lipsită de scrupule!
Voiam să vedeți realitatea.
- Ce trebuie să facem ca să fim împreună? - Să fugim, ca apoi să mă părăsiți.
- Însoțitoarea care nu poate iubi. - Ce poetic!
Poate v-aș părăsi eu, poate dv…
Iubirea nu e ca-n basme. Nu credeți că am avea probleme?
Nu m-am gândit așa de departe.
Speram să ziceți că nu.
Fiindcă eu judec limpede.
Machiavelic, aș zice.
Vreți să vă vedeți de viață.
Dar atracția nu e de ajuns ca să renunțăm la tot.
Sunteți insuportabilă. Știam.
Cred că nu suportați că am dreptate.
N-ați putea-o părăsi pe Cristina.
Cu atât mai puțin acum.
Și ce facem?
O luăm fiecare pe drumul lui
și ne amintim de momentele plăcute.
Eu așa o să fac.
Vă urez noroc, dră Bianda.
Și eu dv., dle Torres.
Să fiți fericit cu Cristina!
Vedeți?
E o naivitate să visezi.
Nu fiți pesimistă, dră Bianda.
În dragoste e mereu speranță.
Gata. Perfect!
Fiule, ai grijă la limbajul corpului.
- Parcă ai fi un miel la tăiere. - Așa mă simt.
Nu fi melodramatic.
Mamă, n-o suport pe franțuzoaică, Parisul, pâinea aia dulceagă…
- O să te obișnuiești. - Nu! Nu vreau.
Ce e asta?
- Vreau s-o recuceresc pe Cristina. - Nu îndrăzni!
- Pui o oarecare înaintea familiei? - Nu e o oarecare.
Știi ce dotă are o ducesă?
Mamă, poate să aibă și dota reginei din Saba, nu-mi pasă.
Calea asta de a salva familia mă face cel mai nefericit.
O iubesc pe Cristina.
- Nu e cale de întoarcere. - Eduardo! Fiule!
V-am spus că nu s-a terminat.
Dar dacă simțiți nevoia de obișnuitul „va urma”…
VA URMA
…vă vom respecta dorința.
Subtitrarea: Mariana Piroteală