А якби я сказала, що ви можете дізнатися таємниці друзів?
Ні? Справді?
Анітрохи не цікаво?
Таємниці? У мене немає жодних.
Хто виріс у монастирі, як я, схильний до самопожертви.
Я не пихата.
Я ще подумаю. Спитайте Хосефіну.
Як на мене, неправильно дізнаватися таємниці інших.
Це ж не просто так їхні найпотаємніші бажання.
Можна більше не ховатися.
До того ж, навіщо думати про те, що ніколи не станеться?
Ніколи.
Це неможливо, правда?
Так, я знаю, що ви сподіваєтеся побачити.
Будеш моєю дружиною?
А чого ви очікували? Романтичної сцени з паном Торресом?
Ви нічого не зрозуміли.
Шостий урок посібника:
«Мрії — це розкіш, недоступна компаньйонкам».
Проте іноді хочеться сказати: «До біса посібник».
Особливо в такі хвилини.
«Доне Педро, ви мені як батько.
Ні, Менсія. Менсія мені як сім'я.
Тому я хочу бути з вами чесним.
Я не можу одружитися з Крістіною,
бо в мене є почуття до іншої».
Насолоджуйтеся цим нетривалим щастям.
Бо невдовзі наша історія кохання зійде нанівець.
НАСТАНОВИ ДЛЯ ПАНЯНОК
УРОК 6: ТВОЇ БАЖАННЯ — НЕ ГОЛОВНІ
12 ГОДИН ПЕРЕД ТИМ
Якби я вірила, то помолилася б. Але я не вірю, тому довірюся медицині.
Панночко…
Знову?
Хто помер?
Крістіна нездужає.
Це займе лише хвилинку.
Вона новачок. Це займе більше часу…
Зате «новачок» знає, що турбує тебе.
«Цікавіс-тит».
Іди спати. Ходімо.
Панно Крістіно, з вами все гаразд?
Так, усе добре.
Не брешіть. Я бачила, як зайшли ваша сестра і панна Б'янда. Відчиніть!
-Відчиніть, бо покличу дона Педро. -Саро, відчиніть.
Боже милостивий.
Який у неї термін?
Кілька місяців.
Едуардо… от негідник.
Ви знали?
Гаразд. Спокійно.
Слід покликати доктора Аґілара.
Я піду. Я швидша.
Залишайтеся тут. Ви вже достатньо допомогли.
Її правда.
Бодай не штовхнула мене зі сходів.
Боляче?
Ні.
Це погано?
У жінок часто буває кровотеча в перші місяці.
Не варто плутати з викиднем. Кров — це не страшно. Не хвилюйтеся.
Ви вже 15 хвилин намагаєтеся запалити.
Зробите це вранці.
Проблеми треба вирішувати негайно. Інакше вони тільки ростимуть.
-Я лиш хотіла допомогти. -Ви вважаєте себе найрозумнішою?
Тоді б нас тут не було.
Ваша правда.
Але зараз важливо лише одне.
Щоб усе обійшлося переляком.
Ви не мислите тверезо.
Панна Крістіна молода. У неї ще будуть діти!
Ви гадки не маєте, що означає втратити дитину!
Вибачте за різкість.
Але так буде краще для всіх.
Для панни Крістіни. Для вас.
Навіть для пана Сантьяґо.
Чорт. Боляче.
Ви закохані в неї?
Припиніть…
Ви мені не подобаєтеся. Я одразу зрозумів, що між вами щось є.
Я теж помітив, що між вами щось є.
Хотіли змусити мене ревнувати?
Ви дуже спостережливий!
Як і ви.
Це ще не все, що нас об'єднує.
Негідник.
-Мерзотник. -Мій ніс. Дідько!
Бісів…
-Який жах. -Пресвята Богородице.
Минуло п'ять років, і ось я б'юся з писакою.
Дурень я.
Не сперечатимуся.
Вона піде від вас, як пішла від мене.
Не відмовляйте мене.
Я більше не буду втручатися.
Та я її знаю.
Коли здається, що все гаразд, вона йде.
Вона стала компаньйонкою, щоб утекти, і це не зміниться.
-Дон Педро! -Ні!
-Відійдіть! -Крістіна страждає.
Не кажіть мені, як вона почувається! Я її виростила!
Хочете, щоб батько побачив її в такому стані?
-Не говоріть за мене. -Я знаю, що ви думаєте.
Не смішіть. Навіщо мені йому казати?
-Ви не скажете? -Звісно, ні!
-В його дім прийшов лікар, так? -Так.
Треба сказати дону Педро. Ми його не сховаємо.
Геть з дороги.
Часу обмаль.
Ваш батько внизу.
-Докторе, будь ласка, не… -Саро, ні.
Не хвилюйтеся. Анґустіас із ним.
-Відійдіть! -Заспокойтеся.
-Пропустіть! -Заспокойтеся, доне Педро.
Я не можу! У мене вдома коновал.
Так, я знаю, але вам не варто підніматися нагору.
-Чому? -Ну…
-Він її оглядає. -І що?
Панна Крістіна — жінка.
Їй властива сором'язливість.
З нею нічого страшного.
Хіба б я запропонувала вам випити зі мною, якби хвилювалася?
Ви будете пити?
Раніше ви завжди відмовлялися.
-Раз можна. -Педро.
Хуліане. Як моя дочка?
У неї хлороз.
Дефіцит заліза. Це трапляється з дівчатами її віку.
Хай відпочиває і добре їсть.
Кілька днів тому вона знепритомніла без видимої причини.
Справді нічого серйозного?
Ні.
Я можу її побачити?
Звісно.
Небезпека ще не минула.
Крістіні не можна перенапружуватися чи нервувати.
Дякую, докторе.
І як ти мене переконала?
Я проведу вас, докторе.
Чому я була така безпорадна?
Це нормально.
Вона ваша сестра.
Але ви знали що робити.
Я значно старша за вас.
Я багато пережила.
-Але ми не знаємо, чи дитина… -Вірте.
Може, їй таки пощастить.
Тепер розумієте, чому мої бажання неважливі?
Я б собі не пробачила, якби покинула її.
Бо, на жаль, я знаю, як це.
Навіть якщо це означає…
те, що означає.
Доброго ранку, Інес. Саро, я думав, ти на заняттях.
Не затримуй мене. Я пропустила фізіологію.
Вітаю.
-Вітаю. -Вітаю.
Так, я вже привіталася.
-Я поговорю з доном Педро і Крістіною. -Зараз невдалий час.
Це якась катастрофа! Я не розумію.
Чому пошта не в моєму кабінеті, як завжди?
Ви всю ніч не спали. Може, ви її забрали і…
Сумніваєтеся в мені?
-Повірити не можу! -Доне Педро.
Сантьяґо, я тебе не помітив. Що ти тут робиш?
Я хотів поговорити, але ви не спали, тож я краще піду.
Крістіна хвора.
Доктор Аґілар каже, що це дефіцит заліза і що їй треба відпочивати і добре їсти.
Добре, що нічого серйозного.
Так, ніч була важка. Ходімо до мене в кабінет.
Якої ти думки про коновалів?
Якщо їх так називати…
Після того, що сталося з Ізабель, я не терплю лікарів.
Де ця клята пошта?
Доне Педро.
От бачиш? Коновали на мене погано впливають.
А в нас ще й в сім'ї буде лікар.
У цьому домі коїться казна-що.
Дещо не дуже добре, але дещо прекрасне.
Як-от твої стосунки з Крістіною.
Це єдине, що втішило мене, відколи…
Потрібен херес, щоб заспокоїти нерви.
Знаєте що?
Я приєднаюся.
Відколи ти п'єш так рано?
Це… вперше.
Якщо колись…
зі мною щось станеться…
Звісно.
Ваші доньки — моя сім'я.
Я завжди буду поруч.
Чого ти хочеш?
Піти звідси п'яним?
Про що ти хотів поговорити?
Нічого важливого.
Ні.
Я так і знала.
-Цить. -Не цитькай мені!
Боже мій.
Не знаю, чи зможу завадити твоїй матері…
видати тебе за пана Монсальве.
Ти дійсно хочеш вийти за нього?
Естер!
Дівчинко, ти ще в ліжку?
-Чому ти усміхаєшся? Що сталося? -Я прокинулася щаслива.
Це ненадовго.
Лист від Менсій.
Хлороз?
Бідна Крістіна. Піду до неї.
Я скасую зустріч з паном Монсальве.
Добре, але не лінуйся. Крістіна чекає. Вставай.
Я розберуся з мамою.
Ти до мене, чи я до тебе?
Не смішно.
Доброго ранку, доньє Пакіто… Ви нарядніша, ніж зазвичай.
Сина сьогодні не буде, і я цим скористаюся.
То Лазаро не прийде?
Ділові зустрічі, від яких жодного зиску.
Скористаймося нагодою, щоб ти трохи попрацювала.
Зараз слушний час.
Я тужила за кузиною. Мені було важко змиритися з втратою,
але вранці я прокинулася і подумала:
«Треба жити на повну, перш ніж стану їжею для червів».
Доньє Пакіто, ви не уявляєте, яка я рада!
-Так. -У вас є тип чоловіка на думці?
Аякже!
Я хочу такого, який…
Доньє Пакіто!
Ой, не будь скромницею! Ходімо!
А він?
Ернесто де ла Куадра. Одружений, з купою боргів.
Еуфрасіо Кастро подивився на мене.
-Бо він косоокий, доньє Пакіто. -Байдуже.
Я втомилася.
Дві години прогулянок, і жодного результату!
Якби ви мене слухали і не витріщалися на чоловіків, на яких не варто…
Знаєте що, доньє Пакіто?
Коли я стала компаньйонкою, мені було важко.
Але Елена і Хосефіна пояснили мені,
що компаньйонка щаслива, коли дарує щастя іншим.
ШЛЮБ ФРАНЦУЗЬКОЇ ТА ІСПАНСЬКОЇ АРИСТОКРАТІЇ
Подивимося.
Переможця ще немає. Переможе та, хто влучить у серце.
Садизм. Обожнюю!
Я знала, що моя шокова терапія спрацює.
Хочеш сказати, що вивільняти гнів — корисно для здоров'я?
Хочу сказати, що жінки самодостатні.
Їм не потрібні чоловіки. Навіть для задоволення.
Що ти сказала?
Що вона голодна. Попроси нам щось принести.
Підете з нею, Хосефіно?
Авжеж. Ходімо?
Твій закид щодо чоловіків зрозумілий, зважаючи на нещодавні розваги.
Було б гірше заперечувати свої почуття.
Я так не можу. І не буду, бо, кажуть, це гріх.
Як, якщо це кохання?
Ти готова втратити все заради неї?
Гадаєш, це сталося через Едуардо?
Досі про нього думаєш?
Дай дротик.
Молодець!
Ні, ідіть, доне Педро. Не хочу її турбувати.
Я повідомлю панну Сапіко, що ви тут. Перепрошую.
Уже йдете? Якщо ні, можете скласти мені компанію, поки я чекаю.
Гадаю, нам варто стати друзями.
Оскільки Крістіна і Естер — найкращі подруги,
їхні наречені теж повинні…
-Монсальве. -Що?
Хто вам сказав, що ми з Крістіною заручені?
Подейкують.
-Подейкують? -У місті.
-У місті? -Так.
Це осередок пліток.
Вибачте, якщо засмутив.
Ви ще їй не освідчилися?
-Монсальве… -Звісно. Я розумію.
Ми не такі близькі. Це зв'язок, який потребує часу.
Гадаю, почати варто мені.
Я зроблю це сьогодні. Я вирішив.
Пане Монсальве, оце так несподіванка.
Я знаю, ми відклали зустріч,
але ваша мати заохотила мене прийти до вас.
Так, моя мати дуже уважна.
Квіти. Для панни Менсії і для вас.
Прогуляємося?
Відколи я вас зустрів, не було й дня, щоб я не думав про вас.
Мені бракує слів.
Яка жінка не захоче бути з вами?
Але я хочу офіційного залицяння, як цього вимагає звичай.
Так, звісно. Кілька місяців залицянь до освідчення.
Два, три, може, п'ять.
Десь рік. Чи два.
Рік?
Ви не вважаєте, що варто чекати? Чи я не та, хто вам потрібен.
Ні. Я б чекав на вас усе життя.
Аби ви були щасливі.
З вами — без сумніву.
Анґустіас, я прийшла до сестер Менсія.
Сара пішла на навчання, а Крістіна погано почувається.
-Вони вас не приймуть. -Передайте їм мої вибачення.
Я попросила панну Б'янду працювати на мене.
Я зробила це не для того, щоб їм нашкодити. Погляньте…
-Це ваш батько? -Це моя тінь, Анґустіас!
Ходить за мною в дамську кімнату.
Я стану старою дівою, компаньйонкою або ще гірше — гувернанткою!
Не хвилюйтеся. Я не ображаюся.
У вас немає задатків гувернантки.
Рішення вашої проблеми — пробачити.
Після того, як вчинила Алісія?
Мудрий виправляє помилки. Ось що привело вас сюди.
Пробачте — і прощавай тінь.
Звучить привабливо.
Синку, що ти тут робиш?
Ти схожий на фікус каріка, відомий як фігове дерево.
Ви знаєте Еуфрасіо Кастро?
Звісно, знаю. Одне око дивиться сюди, інше туди.
Він сказав, що бачив, як ви вранці гуляли з компаньйонкою.
Як дівчина шлюбного віку.
Це він сказав? Косоокий, але зір гострий!
Ви не розумієте, наскільки це недоречно?
Ви ж мати, заради бога!
Хіба погано, що я хочу провести решту життя з кимось?
У вас є я. Ваш син.
Але діти покидають батьківське гніздо.
Тільки ти засидівся. Коли підеш?
-Не змінюйте тему суперечки! -Це не суперечка!
Це чиста правда. Я шукаю чоловіка.
Звикай до цієї думки. І не псуй мені день.
Я не знала, що ви тут.
Чув, мама просила вас знайти їй чоловіка.
Я компаньйонка, і якщо це те, чого ваша…
Дурниці! Моєю мамою цікавляться лише шукачі наживи!
-Якщо доведеться, я вас звільню! -Це може зробити лише ваша мама.
Сьогодні був чудовий день.
Я не бачила її такою щасливою, відколи…
Я ніколи не бачила її такою щасливою.
Якщо вас хвилюють шукачі наживи, я їх позбудуся.
Але не знаю, чи зможу позбутися всіх.
Ви про мене, Адело?
Що вас турбує?
Її щастя, чи те, що вона вийде заміж, і вам не перепаде весь спадок?
Я теж можу вас звинуватити.
Брошка, таємний поцілунок…
Думаєте, мама схвалить те, що сталося між нами?
Я зробила помилку. Не треба було вас цілувати. Не хвилюйтеся…
Це я помилився, що цілував вас недостатньо пристрасно.
-Ми сперечаємося, пане. -І вас це не збуджує?
Я про це не думала.
Тільки ви можете змусити мене замовкнути.
Ненавиджу це, та водночас це зводить мене з розуму.
Перемир'я?
Де поставити підпис?
-Ви проспали? -Скажу, якщо допоможете.
-У нас заняття. -Було заняття.
Ви поганий приклад, панно Менсіє.
Тут він простоює, а мені потрібен.
Чому ти не наполягла, щоб твій друг прийшов?
Я не подякувала твоєму другу за візок.
Перестань говорити «друг» таким тоном.
Цікавість вашої сестри зрозуміла. Ви ніколи не розповідали про Каміло.
Бо він просто однокурсник. Це все. Не…
Він не вродливий?
Не знаю. Я не помітила.
-Він майбутній лікар. -І що?
Гідний залицяльник для всезнайки.
Чому ти його так не сприймаєш? Він же ідеальний залицяльник.
Перепрошую. Обід подали в саду.
На вас чекають.
Піду перевдягнуся.
Вибачте за затримку. Моя сестра перевдягалася.
Ти просто сяєш.
Мені вже краще, завдяки панні Б'янді.
Вона діяла швидко.
Це дрібниці.
Ні, не дрібниці.
Ми всі вдячні.
Сантьяґо.
Я тебе повезу.
Смачного вам.
-Це пошта? -Так. Прошу.
Це від моєї кузини Соледад.
ПАННІ КРІСТІНІ МЕНСІЇ ДЕ КІРОС
ЕДУАРДО ЕСПІНОЗА ДЕ МОНЬЄР ПАРИЖ
«Лотерея кохання»? Може, зіграємо в «Заячий поцілунок»?
Обожнюю «Заячий поцілунок»!
Ви надто сором'язливий, щоб грати в «Лотерею кохання», пане Монсальве?
Я?
Ні, я думаю про юну панну Менсію. Не хочу, щоб ми її шокували.
Мене не так легко шокувати.
Хоч раз зможу пліткувати, не шпигуючи.
Усе гаразд? Ти втомилася?
Усе добре.
Ти сяєш. Сонце йде тобі на користь, на відміну від мене…
Пам'ятаєш ту неділю біля річки?
Сонце напекло тобі в голову, і ти знепритомнів.
Зізнайся, ти не забув парасольку.
Ти хотів мене вразити.
Хотів, але нічого з того не вийшло.
Я мусила пройти через усе це, щоб зрозуміти, як сильно ви мене любите.
Усі, і ти теж. Попри твої сумніви, ти тут.
Крістіно…
Знаєш, що я думаю?
Мати почуття до когось — нормально.
Але після того, що зі мною сталося, я знаю, що любов — це дещо інше.
Ось це.
Нарешті.
Я почну. Зараз…
Запитання. Як я люблю.
Ти йдеш із коханою людиною, і компаньйонка зупиняється поговорити.
Ви вперше самі. Що ви зробите?
Я знаю, що зроблю.
Це для тих, у кого є серце.
Ти кажи.
Я повільно підійду…
так близько, що відчуватиму на собі подих тієї людини.
І тоді я швидко…
торкнуся руки.
Аякже.
Що?
Дотик до руки — більш ніж достатньо.
Чи не так, Даніелю?
Так, авжеж.
Правда. Хто та людина, про яку ти постійно думаєш?
Навіть у ванні.
І тоді ця людина має відповісти.
Пан Торрес.
А ти, Сантьяґо? Правда.
Я…
Можеш не казати.
Так буде краще. Бо не всі вміють виливати душу, як Естер.
Я розумію. Я б обрав дію.
Принеси фруктового соку.
Справді? Ти таку дію обереш?
Хочеш, щоб я покликала покоївок?
-А так не доведеться їхати. -Приймаю.
Далі.
Лотерейок кохання ще багато.
Добре, моя черга.
Це буде нудно.
Але це правда, мені нема чого приховувати.
Можете називати мене занудою.
ЗУСТРІНЕМОСЯ В ТЕПЛИЦІ
Але це здоровий глузд.
Правда.
Ти мусиш сказати правду.
Він там. Що я йому скажу? Не знаю.
Імпровізуватиму. Я це вмію.
Не думав, що ви прийдете.
Учора я зустрів маркіза, і він сказав, що коли ви втекли,
то не дали жодних пояснень.
Тож я вирішив… усе розповісти Менсіям
і ризикнути всім заради вас.
-Невдалий день для зізнання. -Я це зроблю.
Якщо присягнетеся, що не вчините так зі мною.
Я знаю що робити.
Сантьяґо, ви…
Ви мені не байдужий.
Утечімо.
Далеко, лише вдвох. Разом.
Що?
Ти не йдеш мені з голови.
Тут ми не будемо щасливі.
Сядемо на перший експрес!
Перший експрес до… Не знаю.
Будь-куди.
Куди?
-Звісно, ні! -Це була гра!
Совість у вас є?
Я хотіла, щоб ви спустилися на землю.
-Що нам треба зробити, щоб бути разом? -Тікати.
Щоб потім ви кинули мене, як кинули маркіза?
-Ви компаньйонка, що не вміє кохати. -О! Як поетично!
Може, я вас покину. Може, ви мене.
Кохання — це не казка. Думаєте, у нас не буде проблем?
Я не заглядав так далеко.
Я знала, що ви відмовитеся.
Бо я розсудлива.
Підступна, я б сказав!
Ви не хочете нічого міняти — гаразд.
Але потягу, який ми відчуваємо, недостатньо, щоб кинути все.
Ви нестерпна. Ви це знаєте?
Думаю, ви сердитеся, бо я права.
Ви не можете покинути Крістіну.
Особливо тепер.
То що ж робити?
Кожен з нас піде своїм шляхом
і цінуватиме час, який у нас був.
Я так і зроблю.
Бажаю вам удачі, панно Б'яндо.
Вам теж, пане Торресе.
Бажаю щастя з Крістіною.
Бачите?
Мріяти — наївно.
Не будьте такою негативною, панно Б'яндо.
У коханні завжди є надія.
Готово. Ідеально.
Синку, стеж за мовою тіла.
-Ти наче свиня на бійні. -Я так і почуваюся.
Досить цієї мелодрами.
Мамо, я не хочу цього! Ненавиджу цю жабу, Париж і бріоші.
Звикнеш.
Ні, я не хочу звикати!
Що це?
Я кохаю Крістіну. Я її поверну.
Ти не посмієш. Ти поставив цю нікчему вище своєї сім'ї?
Вона не нікчема.
Знаєш, який посаг у герцогині?
Хай навіть посаг цариці Савської. Мені байдуже.
Є безліч способів врятувати сім'ю, а ви обрали той, що завдає мені болю.
Крістіна — кохання мого життя.
-Вороття назад немає, мамо. -Едуардо! Синку!
Я ж казав, що це ще не кінець.
Але якщо вам потрібне класичне «далі буде»…
ДАЛІ БУДЕ
…ваше бажання — закон.
Переклад субтитрів: Наталі Ковалишин