Dle příručky pro gardedámy
by vhodný nápadník měl mít tři hlavní vlastnosti.
Měl by být milý, ochotný a pozorný.
Se zlobivými hochy jsou jen trable.
Slušné jmění je pro stabilní život nezbytné.
Dárky jsou příjemný bonus.
Hezký úsměv, vrozené kouzlo, žádná marnivost.
Ale podle mě jsou tyhle vlastnosti k ničemu,
když nemá dobré srdce,
když není zajímavý
a když se vám z něj netají dech.
Lístky do divadla.
Tři.
Sara může jít s námi.
Neprojdeme se?
- Může nás doprovodit tvůj otec. - Jistě.
Půjdu s nimi, slečno Biandová, zůstaňte.
Na gardedámu se usměje štěstí, když své slečně najde nápadníka.
Pokud se do něj nezamiluje.
Jen se na ně podívejte! Mladí, šťastní, zamilovaní…
Kdo nemá rád dobré milostné příběhy?
Tu chvíli, kdy se podíváte do očí a všechno ostatní zmizí.
Myslím, že to není třeba opakovat.
Jsme tam, kde nás příběh o lásce začal.
Možná nedopadne podle vašich představ.
- Slečno Biandová, můžeme jít krmit ptáky? - Jistě.
Necháte nás o samotě?
Naprosto vám oběma věřím.
Upřímně, některé věci nechci vidět.
Nechala jste je bez dozoru? Nemáte…
Co nejhoršího se může stát? Skončí v jiném stavu?
- To, že to před Santiagem skrýváte je… - Otřesné.
Trápí to mě i vaši sestru.
Ale chce být s Cristinou. Budou spolu šťastní.
Myslíte?
A mě se ptají, proč nestojím o lásku,
když mám vědu.
- Těší mě, paní de Saavedrová. - Kdo je to?
Otcova klientka. Jmenuje se Mercedes de Saavedrová.
Ach, maminko.
Ale vážně.
To je moje matka.
PŘÍRUČKA MLADÉ DÁMY
LEKCE SEDMÁ: ZACHOVEJ SI DEKORUM
Je tady, aby mě odhalila. Já to vím.
Doporučuji pozvat i Almenarasovy.
Bydlí na okraji města a hlava rodiny,
pan soudce Manuel José, se vyzná v lovu velké zvěře.
Blázníte, slečno Biandová?
Jen obdivuji tuhle krásku, co sem daly hospodyně.
Vypadá perfektně.
Doňo Mercedes, to je naše gardedáma, Elena Biandová.
Kde je dcera se Santiagem?
Jsou v zahradě. Přišla jsem za Carlotou.
Jdete na oběd?
Ano, můžete si pro dnešek vzít volno.
Done Pedro, moc si vážím vašich rad
a pomoci s výběrem hostů na hon.
Paní de Saavedrová zůstává ve městě a chce uspořádat událost.
- Vyprovodím vás? - Ne, ať vás nezdržuji.
Ale může mě doprovodit vaše služebná.
Jak myslíte. Bylo mi potěšením.
- Dcerko… - Neříkejte mi tak.
Kdybych tě chtěla prozradit, už bych to udělala, nemyslíš?
O co vám jde?
O investice. Pan Mencía je v této oblasti odborníkem.
To vím. Pracuji tady.
Krásný dům.
Ty fresky, všechny ty detaily, světlo…
- Vy světlo nesnášíte. - Už ne.
Hodně se toho změnilo. Hlavně ty.
Paní de Saavedrová.
Ta tady chyběla.
Ráda bych vás vyprovodila.
Nemusíte, slečna Biandová se laskavě nabídla.
Ano. Je velmi pozorná.
Očividně je skvěle vychovaná.
To ano. Těšilo mě.
Ničí ti život.
To mi někoho připomíná.
Vidíš? Už na tvé provokace nereaguji.
Jsem nová žena.
- Jak jste mě našla? - Byl za mnou Gabriel.
Jestli s ním chceš mluvit, čeká venku.
Už půjdu. Musím naplánovat ten hon.
Plánuji ho už tak dlouho, že musí být dokonalý.
Pamatujte, že nejlepší kořist je nepolapitelná.
A nejvíc potěší, drahoušku.
- Co ptáčci? - Aspoň ti dostali, co chtěli.
Čeká na vás otec.
Asi někoho zabiju.
Ty se opovažuješ mluvit s mou matkou? Nepleť se mi do života!
Všechno mi řekla.
Řekla mi o tom těhotenství.
A řekla mi, co se stalo pak.
Omlouvám se.
Proč jsi to neřekla?
- Jinak by to nedopadlo dobře. - To nemůžeš vědět.
A nikdy se to nedovíme.
Odcházím.
Užij si s tím pisálkem. Není to špatný chlap.
A usmiř se s mámou.
Všichni si zasloužíme druhou šanci.
Co už, nic dobrého mě stejně nečeká…
GIN
SANTIAGŮV ROMÁN
NIKDO
Slečno Biandová? Jste tam?
Slečno Biandová?
Slečno Biandová!
Oblékáte se?
Jdu dovnitř.
Vy jste pila?
Nebudu s vámi probírat svůj ranní dech.
Výslech skončil.
Vy jste opilá?
- Asi to řeknete otci. - Ne, jistěže ne.
Asi jste se neopila bezdůvodně.
Kvůli paní de Saavedrové? Angustias vás s ní viděla důvěrně mluvit.
Znáte ji?
Jste velmi všímavá.
Před časem jsem u ní pracovala.
Neměla jsem to s její dcerou vůbec lehké.
Byla jsem její gardedáma.
Bylo to tak hrozné?
S vámi to je oproti ní hračka.
Odešla žít s mužem, bylo to její carpe diem.
Pro mě to bylo těžké.
Chápu.
Raději vás nechám chvíli o samotě.
Myslím, že jsem ji uklidnila.
Jak můžu být klidná? Bojím se o Elenu.
Včera se opila, chápeš?
Myslím, že z toho zbytečně děláš kovbojku.
Je smutná, Saro.
A ten její příběh…
Ty tomu nevěříš?
Nevím, co si mám myslet. Má nějaké tajemství a to ji sžírá.
Je to jen člověk.
A jako každý člověk má něco, co tají a trápí ji to.
Proč se mi nesvěří? Jsme přeci přítelkyně, ne?
Slečno Saro, máte návštěvu.
Dobré ráno. Za kterou z mých dcer jste přišel?
Pane Mencío.
Jsem Camilo Keita. Studuji s vaší dcerou Sarou.
- Těší mě. - Nápodobně.
Camilo.
Chápu, proč chceš studovat na univerzitě.
Myslíš někdy na něco jiného?
Ty nevidíš, jak je pohledný? Ten jeho úsměv, figura…
Cristino.
Ty jeho rty. Určitě dobře líbá.
Cristino.
On se o tebe zajímá.
Co tě sem přivádí?
Čeká nás zkouška a měl jsem cestu kolem.
Pane Keito, konečně se setkáváme. Sestra mi o vás tolik vyprávěla.
Moje starší sestra Cristina Mencíová.
Těší mě. Jsem rád, že se cítíte lépe.
Díky vám. A tomu křeslu.
Keita, to je
guinejské příjmení, že?
Kdysi jsem tam žil. Je to země jako žádná jiná.
Vy to asi taky nemáte snadné, že?
Rád vidím, že někteří lidé vědí, že všichni máme stejná práva…
Můžeme prosím jít? Ta zkouška. Přijdeme pozdě. Jdeme.
Hezký den.
Tužku.
Nevidíš, jak je pohledný?
Ty jeho rty.
Určitě dobře líbá.
Pak si stěžujete, že máte málo času.
Promiňte.
CO ZPŮSOBUJE NEPRAVIDELNÝ TEP?
Tvá sestra a ten mladík…
Ne, Saru zajímají jen knihy.
Ach jo.
Don Horacio chce zítra zkontrolovat účty.
- Nemůžu jít na hon. - Vy jste chtěl na hon?
Pozvala mě nová klientka.
Nerad bych ji odmítl. Může to pro nás být přínosné.
Můžeme tam jít my. Slečna Biandová nás doprovodí.
Ne.
Proč ne?
Ne, protože neumím mířit zbraní.
Víš, že zbožňuji hony.
Ano, ale pozvali tvého otce. Proč bychom měli chodit bez něj?
Ze zdvořilosti. Když je ta klientka tak důležitá…
Takže zítra jdeme s panem Torresem na hon paní de Saavedrové.
To je hrozný, děsný, otřesný plán.
To je úžasný plán.
Bezpochyby. Přesně to se Santiagem potřebujeme.
Proč myslíte?
Podle mě něco není v pořádku.
Včera jsme byli sami, vy víte proč, ale on se tomu vyhýbal.
Proč by to dělal?
S tím musím souhlasit.
Ta cesta nás sblíží.
Budeme daleko od domov, od otce…
Bude to nezapomenutelné.
Bezpochyby.
A při troše štěstí mě zasáhne zbloudilá kulka.
Mohla jste se k nim přidat. Nebo už vás lov omrzel?
V městských zahradách totiž lovíte neustále.
Nebýval jsi vtipný.
Dnes má špatnou náladu.
Děje se něco?
Ptáš se mě, jestli se něco děje,
protože jsi udělala něco, co by mě mohlo rozzlobit?
Vždycky myslíte na nejhorší, doňo Paquito.
Takže jsi vůbec nic neprovedla?
Ne.
Ne, jistěže ne.
Dneska budeš mít volno.
Jdu za donem Gregoriem.
Zpověď, novéna, však víš.
Ale nejste na to příliš přestrojená?
Své nejlepší šaty si oblékám jedině pro našeho Pána Boha.
Amen, doňo Paquito. Amen.
Vrátím se pozdě. Nečekej na mě.
Užívej si svobody, drahá.
Myslím, že to ví.
Viděla nás?
Skončím na ulici.
Nebuďte tak melodramatická.
Dnešek je jen pro nás.
Máte schůzku.
Můžeme vyrazit do kasina, Paulito.
Mrzí mě, že musíte jet.
Ohlásíte mě, prosím? Chci mluvit se slečnou Cristinou.
- Chci vidět Cristinu. - Vy se nestydíte?
- Neodejdu, dokud… - Vypadněte!
Pane, musím vám něco říct.
Cristino!
- To jsem myslela. - Cristino!
Cristino!
- Křičíš na špatné okno. - Tak které to je?
Nemá to smysl.
Cristina jela na výlet s nápadníkem.
- Zmizte z mého pozemku! - Done Pedro, nečetli jste můj dopis.
- Je mi to fuk. - Prosím, done Pedro.
Copak vás nezajímá, proč jsem nepřijel na zásnuby?
Prosím vás.
Vyslechněte mě.
Měl jsem podepsat smlouvu s panem Levym,
abych zajistil spolupráci našich podniků v Paříži.
Netušil jsem, že smlouva zahrnovala i sňatek.
Odmítl jsem to, ale pak mi otec ukázal naše účty.
A napsal jsem ten ostudný dopis.
Neměla si myslet, že miluji jinou.
Zjistila to z tisku.
Ale nezlomilo jí to srdce.
Líbí se vám ten nový nápadník?
Je to můj kmotřenec Santiago Torres.
Cristina k němu city nechovala.
Done Pedro, opustil jsem rodinu, vzdal jsem se všeho.
Miluju vaši dceru.
Dovolte mi s ní mluvit.
Bude litovat, že nezná pravdu. To si přejete?
Budu se vracet každý den, týden, měsíc, dokud neřeknete ano. Prosím…
- Mazej! - To je chyba.
Vypadni z mého domu!
- Děláte, chybu, slyšíte? - Nevracej se!
Šlo to hladce.
Dcera se nesmí dozvědět, že je tady. V zájmu jejího zdraví.
Mám jí lhát?
Ne, to není lež. Je to zatajování informací.
Vím, že to Cristinu trápí,
ale od dospělých jsem se naučila, že vždycky můžeme chtít něco víc.
Co chceš?
Chtěla jsem jet na hon. Místo toho tu trčím s tím otrapou.
Mohli jsme být samy, jen my dvě.
Dámy.
Dnes vám to oběma sluší. Snad vám nevadí můj brzký příchod.
- Nemohl jsem se dočkat. - Já také.
Řeknu to matce a osvěžím se.
Omluvte mě.
No dobře.
Když jsme tu sami, mohu?
Na pikniku jsem viděl, že s Esther sdílíte gesta.
Gesta?
Neříká se mi to snadno, ale chci, abyste věděla, že…
Zatracený špendlík.
Abych to dořekl, viděl jsem vaše doteky.
- Doteky rukou. Hráli jsme… - Jsem podle vás zvrhlá?
Vy jste zvrhlý. Držte se ode mě dál, nebo vás píchnu jehlou.
- Vím, co jsem viděl. Nezapírejte to. - Nezapírám!
Doufám, že ty nesmysly nebudete šířit před Zapicovými.
Je to jasné?
Ven! No tak!
Honem!
Daniel to ví. Ví o nás.
Prý si všiml nějakých něžných gest.
- Zapřela jsi to? - Jistě, ale nevěřil mi.
Nerozčiluj se.
- To nám nepomůže. - Řekne to matce.
- Proč by mu věřila? Tvrzení… - Zbožňuje ho!
Jistě.
Vypadáte překrásně.
Mám pro vás překvapení, ale musíte počkat na dezert.
Dobré ráno, slečno Mencíová.
Dobré ráno. Můj otec se velmi omlouvá.
Muži a práce. Jen počkejte, až se vdáte.
Pojďte se najíst, naberte síly.
- Časné vstávání ti nesedí. - Dost.
Ohrožuješ mou práci a můj život.
Copak matka nemůže chtít být s dcerou?
Není na to už trochu pozdě?
Taková distinguovaná dáma. Znáte se?
Vidím ji poprvé. A tebe jsem tady taky nečekala.
- Alba ti dala druhou šanci? - Angustias to zařídila.
Odkdy jste si tak blízké?
Protože mám kouzlo, které tobě chybí.
Nebudu na to reagovat.
Tvé lži tě zničí, Eleno.
Doufám, že to bude brzy,
abych si užila Mencíovic zahradu, dokud je pěkně.
Kde mám přátele, když je potřebuji?
Myslely jsme si, že budeš žádaný starý mládenec, Santiago.
Dal si na čas, ale na dobré věci se vyplatí čekat.
Pane Torresi.
Budete na pozici číslo pět. Šťastný lov.
Nechápu, proč máš ráda lov. Vytahuje z lidí to nejhorší.
Máš strach.
Naučím tě střílet, aby ses uklidnil.
Půjdu paní vyřídit vzkaz od vašeho otce.
Nechtěla bych, abys dělala doprovod mojí dceři.
Vaší dceři?
Ach, ano.
Myslím, že ji znám.
Úžasná mladá dáma.
Byla pěkné číslo, zvlášť pro gardedámy.
Ironické, že?
Možná proto mi ta práce tak jde.
- I když vám to nedá spát. - Vůbec ne.
Je dobré najít si vlastní cestu a začít nový život.
Je to dokonce žádoucí.
Zvažuji, že udělám to samé a zůstanu ve městě.
Copak?
Ty můžeš, ale já ne?
A co vaše sídlo? Vaše povinnosti? Otec?
On je odborník na nové začátky.
Ušetři mě soucitu, ano?
Alespoň měl tu slušnost, že mě nenechal strádat.
Mám z vás radost.
Ne, nemáš.
A není divu.
Občas si říkám, že si to nezasloužím.
To má být omluva?
Dceruško moje, kdybych věděla, že jsi přišla o dítě…
A co pak?
Pomohli byste mi?
Nezabouchli byste přede mnou dveře?
To neříkej. I tak jsme tě hledali.
Naštěstí mě dříve našel někdo jiný.
Zdá se, že Antonio Bianda nakonec nebyl tak hrozný.
Ne, matko.
Antonio a jeho žena mi dali přístřeší, jídlo
a budoucnost.
Nikdy za to nic nežádali.
Ona tady už není, ale tvá matka ano, ať se ti to líbí nebo ne.
Se vším jsem se spokojila.
Teď si užívám život a jsem šťastná.
Jsem tvá matka. Myslíš, že mě oklameš?
Je to pravda.
Dal jsem personálu volno.
Náramně vám sedí.
Slečno?
Pevně uchop pušku. Vnímej její váhu.
Ty ovládáš ji, ne ona tebe.
Musíš zpevnit kyčel. Cítíš to?
Baví tě běhat za tou mladou dámou a jejím pisálkem?
Není to pisálek.
Píše docela dobře.
Mám radši svůj současný život.
A práce pro Mencíovy je pro mě docela snadná.
Ale…
- Co to vyvádíte? - Nic.
Slečno, je čas jít. Odcházíme!
- Měl by jít k lékaři… - Ticho, matko!
Trefte mě.
Přímo do srdce.
Prosím vás, neříkejte to otci.
- Vy se neomluvíte? - Proč bych měla?
Chcete jen mou diskrétnost.
Nechápu, že jste mi neřekla, že jste urozená.
Teď není čas…
Ne všichni jsou tak sdílní jako vy.
Prosím?
- Můžete… - Proč jste tajila svou matku?
- Je to můj život. - Vy o mně víte vše!
- O tom bych se teď nehádal. - Ticho!
Na moji práci si nemůžete stěžovat.
Jestli si toho vážíte, tak otci nic neřeknete.
Překvapil jste nás svým skrytým talentem.
- To nedokáže každý. - Děkuji vám.
Už půjdu.
Ale nejdřív vám něco povím.
Jistě jste si všimla, jak blízko k sobě Esther s Josefinou mají.
Josefina je jako rodina, že ano, matko?
Vzhledem k tomu by mi nepřišlo hezké, kdyby se po naší svatbě musely rozdělit.
Vím, že vybudovat tak upřímný vztah je náročné,
a chci pro vás to nejlepší.
Takže mě napadlo,
že když si mě vezmete, Esther, Josefina by mohla být naše hospodyně.
Tak byste se mohly nadále…
přátelit.
Dnes jsem si moc příjemně odpočinul.
Ale teď musím pracovat.
Chystáte nový podnik?
Ano. Nebo jak by řekla moje matka: „Další nepovedenou frašku.“
Máte o své matce mylné mínění.
Je na mě příliš tvrdá.
Má bystrou mysl.
A jazyk jako břitvu.
Potřebuji kapitál, aby mě kolegové brali vážně.
Ale ona mi nic nedá.
Ne.
Ne, Adelo. To nemůžu.
Trvám na tom.
Budu ráda, když vám pomůžu matce dokázat, že jste se změnil.
Jaký byl hon?
Fenomenální. Nic jsme neulovili.
Nějaké novinky?
- Nic, co by stálo za řeč. - Jak to?
Co je to za stvoření?
Dar od otce.
Sehnal mi ho jeho přítel Castro, zoolog.
To vy?
Otcové musí své dcery rozmazlovat, ne?
Najdeme pro tu věc místo.
Tula. Jmenuje se Tula.
- Tula. - Běž, Tulo.
Nechala jsem si věci v kočáru. Půjdu pro ně.
No tak, neboj se.
Úžasně klidné odpoledne.
Elena nám lhala.
Ale lež není zločin.
Každý má tajemství.
Ty možná ne.
Jsi ta nejpřímější žena co znám, ale obecně…
I já mám svá tajemství.
Možná proto náš vztah nevzkvétá.
Ne. Je to moje vina.
Ne, já za to můžu.
To ne.
Opravdu jsi skvělá, upřímná, milá.
Jsi dokonalá.
Vážně si to myslíš?
Mám štěstí, že tě mám.
Rozloučím se s tvým otcem.
Málem jsem to Santiagovi řekla.
Ale říkal mi moc hezké věci a já jsem to nedokázala.
- Jsem bezpáteřní zbabělec! - Nepřeháněj.
Ta lež ovlivňuje náš vztah. Cítím, že ho zrazuji.
Cristino, víš, že jsem tvůj největší kritik.
Ale pochopila jsem, že být ve tvé kůži není snadné.
Ten plán slečny Biandové byl absurdní.
- Pomáhala ti. - Protože je lhářka.
A víš, že já nikdy nelžu.
Co tě to popadlo?
Elena je dcera paní de Saavedrové.
- Nepřeháníš trochu? - Řekla, že její rodina zemřela.
Tušila jsem podraz. Potřebujeme důkaz.
Vezmi ten kufr.
Jestli nás uvidí, budeme mít průšvih.
Saro.
To s vaší matkou mě mrzí.
Děkuji.
Ale s Cristinou jste nejednala slušně. To gardedámy nedělají.
Asi jsme vás rozrušili, ale žárlivost…
Ach bože.
Myslela jsem, že nejste typický muž.
- A teď tohle? - Žárlila jste. Popřete to.
Ano, vadí mi vidět vás spolu.
A co získáme tím, že si to připustíme? Nic to nezmění.
Omlouvám se. Chyběly mi naše rozhovory.
Konverzace, co nikam nevedou, jako tahle.
Ano.
Ty mi chybí nejvíc.
Nemáte to stejně?
Ale mám.
Hezké odpoledne, pane Torresi.
Co to děláte?
Je to choulostivá situace.
Vina mě užírá a když se nepřiznám…
Zrovna osobě, kterou nejvíc nenávidíte?
Neprovokujte mě. Týká se to i vás.
Přišel před pár dny. Vzala jsem ho, aby slečnu Cristinu víc nerozrušila.
Četla jste ho? Být vámi bych to nedělala.
Ne, nebylo třeba.
Eduardo byl tady.
Byl tady?
Miluje slečnu Cristinu.
On ji miluje.
Do háje.
Překlad titulků: Kateřina Gabrielová