A gardedámok kézikönyve szerint három tulajdonságot
keresünk az ideális udvarlóban: kedvesség, szolgálatkészség, figyelmesség.
A rosszfiúk csak fejfájást okoznak. A tisztes jövedelem persze
lényeges a kiegyensúlyozott élethez. Ha kicsit kényeztet,
annál jobb. A kedves, vidám mosolya vonzalmat árasszon,
de legyen szerény. Ám véleményem szerint ezek a tulajdonságok
mit sem érnek, ha nincs szíve,
ha elég unalmas, vagy, ha nem akad el a lélegzeted,
ha megpillantod.
Színházjegyeket hoztam. Hármat. Sara is velünk tarthat.
Sétálunk?
Édesapád elkísérne?
Hát persze. Elkísérem őket, Bianda kisasszony, ön maradhat.
Boldog a gardedám, ha megfelelő udvarlót
talál kisasszonyának.
Már ameddig bele nem szeret.
Ó, nézzék csak! Milyen boldogok és szerelmesek!
Ki ne szeretné a jó kis szerelmi történeteket?
Amikor egymás szemébe néztek és a világ számotokra megszűnik.
Fölösleges megismételni, kérem!
Visszatértünk történetünk kezdetéhez.
De nem garantálhatom, hogy tetszeni fog a vége.
Bianda kisasszony, megetethetjük a madarakat?
Hát persze.
Mármint kettesben?
Teljességgel bízom mindkettejükben.
Van, amire, bevallom, nem vagyok kíváncsi.
Kettesben hagyta őket? Nem kellene inkább…
Mi rossz történhetne? Mondjuk, teherbe esik?
-Santiago elől eltitkolni szerintem… -Megvetendő.
Higgye el, mindkettőnket nagyon bánt.
De szívesen van Cristinával. Boldogok lesznek.
Úgy gondolja?
Nem értik, miért nem érdekel a szerelem. Hiszen itt a tudomány.
Kérem! Erre tessék! Megtisztel, de Saavedra asszony.
Ki ez az kisasszony?
Az egyik ügyfele apánknak. A neve Mercedes de Saavedra.
Ó, anyám!
Nem, szó szerint. Ő az anyám.
IFJÚ HÖLGYEK KÉZIKÖNYVE
7. LECKE: VISELKEDJ ILLENDŐEN
-Azért jött, hogy lebuktasson. Tudom jól. -Javaslom, terjessze ki a meghívást az
Almenara családra is. A város külső részében élnek. A család feje, Don Juan
Manuel Jose nagy szakértője a vadászatnak.
Ő segíthet önnek.
Mit művel, Bianda kisasszony?
Csupán ezt a szépséget csodáltam, amit a szolgálólányok ide tettek.
Tökéletesen fest.
Dona Mercedes, ő a gardedámunk, Elena Bianda. És a lányom és Santiago?
A kertben sétálnak. Bejöttem Carlotához. Most fognak ebédelni?
Igen, a nap további részében ön szabad.
Don Pedro, nagyon köszönöm az okos tanácsát és
hogy segített vendégeket válogatni!
Saavedra asszony a városba látogatott, megszervezni egy eseményt. Kikísérhetem?
Nem, nem, nem szeretném feltartani! Ha a szolgálójuk lenne olyan jó…
Ahogy óhajtja. Örvendtem!
Lányom!
Ne szólítson így!
Ha azt szeretném, már leleplezhettelek volna. Nem gondolod?
Mi járatban van itt?
Befektetések. Mencía úr a terület szakértője.
Tudom jól. Itt dolgozom.
Milyen gyönyörű ez a ház!
Ezek a bámulatos freskók, a kivitelezés, a fények!
Hisz ön gyűlöli a fényt!
Már nem. Ugyanis sok minden változott. Leginkább te.
De Saavedra asszony!
Csak ő hiányzott.
Megtisztelne azzal, hogy kikísérhetem?
Ne fáradjon! Bianda kisasszony kedvesen felajánlotta.
Hogyne. Mindig rendkívül figyelmes.
Látszik, hogy kitűnő nevelést kapott.
Úgy van! Örvendtem.
Fogadok, megkeseríti az életedet.
Emlékeztet valakire.
Látod? Jól tűröm a szurkálódásaidat. Tényleg megváltoztam.
Hogy talált rám?
Gabriel megkeresett. Ha szeretnél beszélni vele,
kint vár. Távozom.
Még dolgozom a vadászat részletein. Amennyi időt rászántam,
tökéletesnek kell lennie.
Ne feledje, hogy a legjobb prédát
a legnehezebb elkapni.
És az nyújtja a legnagyobb elégedettséget.
Hogy vannak a madarak?
Ők legalább jól mulattak.
Az édesapja várja.
Most meg tudnék ölni valakit!
Hogy mertél szólni az anyámnak? Ne avatkozz bele az életembe!
Az anyád elmondott mindent.
Mesélt nekem a terhességről, és arról, hogy mi történt azután.
Bocsáss meg!
Miért nem árultad el?
Nem lett volna értelme maradnom.
Látod, ezt nem tudhatod. És már sohasem tudhatjuk meg.
Távozom.
Jó mulatást a firkásszal! Nem is olyan rossz ember.
És békülj ki az anyáddal!
Mind megérdemlünk egy második esélyt.
Hóóó! Gyía!
Ezen a ponton nem értem, miért nem nyelt el a föld.
GIN
SANTIAGO REGÉNYE
Bianda kisasszony! Bent van?
Bianda kisasszony? Bianda kisasszony?
Éppen öltözködik?
Bemegyek.
Csak nem italozott?
Semmi kedvem diskurzust folytatni a leheletem kapcsán.
Hagyja abba ezt a faggatózást!
Talán ittas?
Felteszem, most elmondja az édesapjának.
Nem, eszemben sincs.
De biztos volt oka rá, hogy leigya magát.
De Saavedra asszony miatt volt? Angustías látta,
hogy beszélgetést folytattak, bizalmasan.
Ön igencsak kiváló megfigyelő.
Egy időben az ő házában dolgoztam.
A lánya volt az egyik legproblémásabb ifjú hölgy, akivel dolgom akadt.
Nehéz volt vele?
Ó!
Hozzá képest önnel gyerekjáték.
Összeköltözött egy férfival, csak úgy szeszélyből.
Ez nagyon megviselt.
Megértem. Egy ideig nem háborgatom, kisasszony.
Azt hiszem, sikerült megnyugtatnom.
Nagyon nyugtalan vagyok. Elena aggaszt. Képzeld, ma este leitta magát.
Azt hiszem, túlságosan felfújod a helyzetet.
Nagyon szomorú, Sara. És az a történet a múltjából…
Te elhiszed?
Nem tudom, mit gondoljak. Úgy érzem, titkol valamit, ami felzaklatja.
Hiszen ő is ember. És, mint mindenkinek, neki is vannak gondolatai, amiket titkol.
Miért nem árulja el? Barátok vagyunk, nem?
Sara kisasszony, látogatója jött.
Jó napot!
Melyik leányomhoz jött látogatóba?
Mencía úr? Camilo Keita. Együtt tanulok a leányával, Sarával.
Ühüm.
Á! Örvendek!
Kölcsönös.
Camilo!
Már értem, miért jársz olyan lelkesen az egyetemre!
Nem járhatna végre valami máson az eszed?
Nem tűnt fel, hogy milyen csinos? A mosolya, a tartása.
Cristina!
-És az ajka! Fogadok, hogy jól csókol! -Cristina!
Ő biztosan felfigyelt rád.
Camilo, mi járatban van?
Vizsgánk lesz és épp erre jártam.
Keita úr, végre megismerhetem! A húgom mesélt önről nagyon sokat.
Ő a nővérem, Cristina Mencía.
Nagyon örülök. Örömmel látom, hogy jobban van.
Hála önnek és a széknek.
Keita… ez egy guineai név, nemde?
Éltem ott egy ideig. Úgy emlékszem, különleges vidék. Felteszem, itt sem
könnyű az élete, nem igaz? Habár egy atya nyugodtabb, ha tudja, hogy vannak, akik
megértik, hogy mind ugyanazon jogokkal rendelkezünk.
Mehetnénk végre? Kérem! Még lekéssük a vizsgát. Jöjjön!
Legyen szép napjuk!
Ceruzát!
Nem tűnt fel, hogy milyen csinos?
És az ajka!
Fogadok, hogy jól csókol!
Majd panaszkodik, hogy nem kapott elég időt.
Elnézést!
MI OKOZHATJA A SZABÁLYTALAN SZÍVVERÉST?
A húgod, meg az a fiatalember…
Nem, Sarát csakis a könyvei érdeklik.
Egek!
Don Horacio megkért, hogy nézzem át a számláit,
így nem mehetek a vadászatra.
Hová ment volna vadászni?
Egy új ügyfelem hívott meg.
Kár, hogy le kell mondanom. Számos előnnyel járhatott volna.
Mi elmehetünk ön helyett. Bianda kisasszony elkísérhet.
Nem!
Miért nem?
Nem, mivel, azt sem tudom, hogy kell célozni.
Tudod, mennyire szeretek vadászni!
Jó, de ha a meghívás az édesapátoknak szólt, mit keresnénk ott?
Udvariasságból megyünk. Ha valóban fontos az ügyfél.
Tehát holnap Torres úrral és önnel mehetek vadászatra de Saavedra asszonyhoz.
Ez a terv borzasztó! Rémes, csapnivaló.
Nagyszerű ez a terv!
Hát persze. Ez kell nekünk Santiagóval.
Valóban erre lenne szükség?
Valahogy olyan furcsának érzem. Tegnap kettesben maradtunk, tudja, miért.
De folyton meghátrált. Milyen férfi az, aki menekül az öleléstől?
Úgy érzem, ezt helyesen tette.
Jól jön ez a vadászat.
Távol a háztól, apámtól.
Felejthetetlen lesz.
Ez biztos.
Ha szerencsém lesz, egy kóbor golyó megszabadít
a szenvedéseimtől.
Elmehetett volna vadászni. Vagy talán már megunta?
Hiszen minden nap azt csinálja a város parkjaiban.
Nem talállak tréfásnak, fiam.
Ma rossz kedve van.
Mi bántja így?
Lányom, ha azt kérdezi, mi bánt, talán feltételezi,
hogy elkövetett valamit, amivel felbosszantott.
Jaj, Dona Paquita, én nem kertelnék.
Úgy érti, hogy nem tett semmi rosszat? Tényleg semmit?
Nem, nem, dehogy, biztosan nem.
Mára szabadnapot kap. Megyek Gregorio atyához. Meggyónok,
meg egyébként is kilenced van.
De ahhoz nem gondolja, hogy egy kissé túlöltözött?
A legcsodásabb öltözékem jár a mi Urunknak, Istenünknek.
Ámen, Dona Paquita, ámen!
Későn jövök. Ne várjon meg! Élvezze ki a szabadságát, lányom!
Szerintem tudja.
Meglátott minket?
Ezért az utcára kerülhetek.
Ne légy ilyen drámai, Adelita!
Örülj, hogy miénk ez a nap!
Randevúnk van.
Indulhatunk a kaszinóba, Paulino.
Sajnálom, hogy velünk kell jönnie!
Bejelentene, kérem? Beszélni szeretnék Cristina kisasszonnyal.
Látni szeretném Cristinát.
Még van bőr a képén? Még van képe? Hordja el magát!
Nem megyek innen! El nem megyek, míg nem beszéltem vele!
-Uram, tudnia kell valamiről! -Cristina!
Erre céloztam.
Cristina!
Cristina! Cristina!
Rossz ablaknál ordítozik.
Akkor melyik az övé?
Ne fáradjon! Cristina kirándulni ment az udvarlójával.
Takarodjon a birtokomról!
Don Pedro, nem olvasta a levelemet?
Eszemben sem volt!
Nagyon kérem, don Pedro!
Nem, nem, nem is érdekli, miért nem jelentem meg a leánykérésre?
Könyörgök!
Kérem, hallgasson meg!
Aláírtam egy szerződést monsieur Levyvel.
A családunk ezentúl közösen üzletel vele. Nem tudtam,
hogy ezzel elkötelezem magam a lányának. Megtagadtam. Ám megmutatták a számláinkat.
Akkor írtam a levelet, nagy szégyenemre. De Cristinának tudnia kell,
hogy őt szeretem!
A lapokban olvasott önről.
De nem törte össze a szívét.
Kedveli az új udvarlóját?
Ő a keresztfiam, Santiago Torres.
Cristina ügyet se vetett rá.
Don Pedro, lemondtam a családomról, mindenemről. Szeretem a lányát!
Legalább hadd beszéljek vele!
Örökké bánná, ha nem tudná, mi történt. Így éljen a lánya? Ha kell,
eljövök minden nap, minden héten, minden hónapban, míg igent nem mond.
Takarodjon!
Ezzel hibát követ el!
Hordja el magát a házból!
-Nagy hibát követ el! -Eszébe se jusson visszajönni!
Jól van! Megyek már, megyek!
Ez nagyszerűen ment.
A lányom minderről nem tudhat. Az egészsége érdekében.
Hazudjak neki?
Nem, ez nem hazugság, csak titkolózás.
Megértem, hogy felzaklatná Cristinát, de megtanultam a felnőttektől,
hogy cserébe mindig jár valami.
Mit szeretnél?
Vadászni akartam, nem egy ökörrel találkozni.
Azt kellene csinálnunk, amit szeretnénk, kettesben.
Kisasszonyok!
Ragyogóan festenek ma, bizony. Nem haragszanak, amiért előbb jöttem?
Vágytam ön után.
Kölcsönös az érzés. Szólok is anyámnak és rendbe szedem magam.
Bocsásson meg!
Pompás!
Jó, hogy kettesben vagyunk. Szabad?
A minap láttam, ahogy Estherrel megérintették egymást.
Megérintettük?
Tudja, kínos ez az egész számomra, de szeretném, ha tudná, hogy… Áú!
Átkozott tű! De folytatnám. Láttam, hogy összeért a kezük. Talán még simogatták is
-kicsit… -Azt akarja mondani, hogy perverz
vagyok? Az egyetlen perverz az ön, uram.
És ha közelebb mer lépni, megszúrom ezzel a tűvel!
-Tudom, mit láttam. Ismerje el! -Nincs mit elismernem. És el ne
ismételje a képzelgéseit a Zapico családnak! Megértette, uram?
Kifelé! Menjen! Gyorsan, gyorsan!
Daniel tudja. Tud rólunk. Azt mondja, látta, amint összeérintettük a kezünket.
Letagadtad?
Természetesen, de nem győztem meg.
Ne idegeskedj! A legkevésbé sem hiányzik.
Megmondja anyádnak.
-Ki hinne neki? Egyszerűen letagadjuk. -Az anyád odavan érte!
Igaz.
Ismét ragyogóan fest. Van egy meglepetésem önöknek.
Csakhogy várniuk kell a desszertig!
Jó reggelt, Mencía kisasszony!
Jó reggelt! Apám elnézést kér öntől.
Ejnye! A férfiak csak dolgoznak! Majd ön is meglátja.
Jöjjenek, fogyasszanak velünk, kérem! Kell az erő.
-Nem kedvelted a korán kelést. -Elég volt! Veszélyezteti
az állásomat és az életemet.
Miért bűn, ha egy anya együtt időzne a leányával?
Ezzel kissé elkésett, nem gondolja?
Kérnék egy percet!
Igazán elragadó hölgy. Ismeritek egymást?
Most látom először. Meglep, hogy itt találkozunk.
Alba adott még egy esélyt?
Angustías közben járására. Hogy lettetek ilyen jó barátok?
Mert bennem van olyan báj, ami benned nincs.
Ezt válaszra se méltatom. A hazugságaidba fogsz belebukni. Remélem,
hamarosan élvezhetem majd ezt a szép időt Mencíáék kertjében!
Hol vannak ilyenkor a barátaim?
Tudja, Santiago, azt hittük, ön lesz itt a legkapósabb agglegény.
Bár nem siette el, de a jóra várnunk kell.
Torres úr, öné lesz az ötös állás. Eredményes vadászatot kívánok!
Nem értelek. A vadászat kihozza az emberből az állatot.
Zaklatott vagy. Máris megtanítalak lőni, hátha attól megnyugszol.
Átadok a hölgynek egy üzenetet az apjától.
Én nem alkalmaználak gardedámnak a saját lányom mellé.
Van leánya?
Á, hogyne, persze. Úgy vélem, ismerem őt. Igen különleges ifjú hölgy.
Állandó fejfájást okoz, főleg a gardedámoknak.
Nem tartod ezt ironikusnak?
Talán ezért végzem olyan jól a munkámat.
És ön láthatóan megveti ezt.
Dehogy! Minden embernek jár a lehetőség, hogy új életet kezdjen! Amilyet szeretne.
Nekem is ez a tervem, ezért a városban maradok.
Miért? Neked szabad, nekem nem?
Mi lesz a palotával? A kötelességeivel? Apámmal?
Ó, ő már tapasztalt újrakezdő.
Ne szánakozz rajtam! Legalább volt benne annyi tisztesség,
hogy jómódban hagyjon el.
Ennek önnel örülök.
Nem, ez nem igaz és megértelek. Néha én is tépelődök, vajon megérdemlem-e.
Így akar bocsánatot kérni?
Lányom, ha tudom, hogy elveszíted a gyermekedet…
Akkor mit tett volna? Tán segít nekem? Nem vágta volna az ajtót a képembe?
Hisz' mindvégig kerestünk, még, ha nem is tudtál róla!
Szerencsére más talált rám előbb.
Felteszem, Antonio Bianda nem volt olyan rémes.
Nem, anyám, Antonio és a felesége szállást adtak,
ételt és jövőt.
És cserébe sosem kértek semmit.
Ő már elment, de én itt vagyok és az anyád vagyok,
bármit is érzel.
Mindezzel már megbékéltem.
Szeretem az életemet, boldog vagyok.
Az anyád vagyok. Azt hiszed, megtéveszthetsz?
Ez az igazság.
Egy tüzes könnycsepp
Minél tovább kereslek
Minél tovább
kereslek
Anyám
Igen, anyám Látom őt
A személyzetnek szabadnapot adtam.
Nagyszerűen áll neked.
Kisasszony?
Szorosan tartsd a puskát!
Érezd a súlyát!
Te uralkodsz felette, nem ő rajtad.
A csípőd feszítsd meg! Érzed ezt?
Tehát boldoggá tesz, hogy figyeled a leányt meg a firkászát?
Ő nem egy egyszerű firkász.
Nagyon is tehetséges.
Az a legfontosabb, hogy az életem egész más. Egyébként is,
a Mencía családnak könnyű dolgozni.
Mi ez?
-Mit művelnek? -Semmit, semmit.
Cristina kisasszony, indulunk! Jöjjön!
-Ezt nem ártana megmutatni egy orvosnak. -Ön hallgasson, anyám!
Egy lövés. Egyenest a szívbe.
Kérem, ne szóljon erről az édesapjának!
Tényleg? Nem is kér bocsánatot?
Miért kellene önnek szabadkoznom?
Tőlem folyvást diszkréciót vár.
Nem tudom, mit nehezebb elhinni. Hogy arisztokrata, vagy hogy eltitkolta.
-Kétlem, hogy ez a megfelelő alkalom. -Nem mindenki olyan nyitott
könyv, mint ön, kisasszony.
Már bocsánat!
-Elhangozhat olyasmi, amit később… -Miért nem mondta, hogy ön a leánya?
Mert az csak rám tartozik.
-Rólam bezzeg tud mindent! -A helyedben nem vitáznék, mert ez…
-Te hallgass! -Hallgasson!
Igazán nincs mit a szememre vetnie. Inkább legyen hálás,
hogy nem szólok az apjának.
Szent igaz, meglepett minket a ragyogó tehetségével.
Erre nem sokan lennének képesek.
Nagyon köszönöm! Már megyek is, ám előtte még elmondanék valamit.
Önnek feltűnt, hogy Esther és Josefina mennyire
kedvelik egymást?
Josefina szinte családtag, nem igaz, anyám?
Elnézve ezt a ragaszkodást, úgy érzem, jogtalanság lenne szétválasztani őket.
Én jól tudom, milyen nehéz ilyen meghitt
barátságra szert tenni, és én a legjobbat akarom önnek.
Ezért arra gondoltam, ha feleségül jönne hozzám,
Josefina lehetne a házvezetőnőnk.
Így nem kellene megszakadnia…
a barátságnak.
Kellemes volt mára elszakadni a munkától, de muszáj folytatnom.
Egy új üzleti lehetőség?
Igen, ahogy anyám mondaná: egy újabb lehetőség a kudarcra.
Félreismerted édesanyádat.
Túl szigorú hozzám. Az esze és a nyelve vág, mint a borotva.
Pénz kellene, hogy megszerezzem a partnereim bizalmát,
de nem ad egy vasat sem
Ne! Ne, Adela, nem lehet!
Én akarom!
Úgy érzem, ezzel segíthetek bizonyítani, hogy megváltoztál.
Milyen volt a vadászat?
Csodálatos! Persze nem lőttünk semmit.
Van valami újság?
Nincs, semmi különös.
Biztos benne?
Ez meg mi?
Apámtól kaptam. A barátja szerezte, Castro, a zoológus.
Valóban igaz?
Á! Egy apa kénytelen kényeztetni a leányait, nemde?
Gyere! Keressünk neki megfelelő helyet!
Tula, az ő neve Tula.
Tula.
-Gyere, Tula! -Siettemben a hintóban hagytam a
-holmimat. Megyek a kocsiszínbe! -Menjünk!
Ez az. Menj be szépen!
Egy újabb átlagos nap.
Elena hazudott nekünk.
De a hazugság nem bűn. Mindenkinek van titka. Neked talán nincs,
mert nálad nyíltabb nőt nem ismerek, de mások…
Képzeld, nekem is van titkom.
Ezért nem megy úgy az udvarlás, ahogy kellene.
Nem, nem, az én hibám!
Nem a tiéd, az enyém.
Dehogy!
Te jó ember vagy, őszinte és aranyos. Tökéletes.
Valóban ilyennek látsz?
Szerencsém van veled, igen.
Elköszönök apátoktól.
Kis híján elmondtam Santiagónak mindent.
De annyi szépet és kedveset mondott rólam, hogy nem mertem! Tudom, hogy egy
-gyáva féreg vagyok! -Ne ostorozd már magad ennyire!
De ez a hazugság kihat a kapcsolatunkra. Úgy érzem, elárulom.
Mindig én voltam a legnagyobb kritikusod, de időközben végre megtanultam,
hogy nem könnyű a helyedben lenni.
Bianda kisasszony abszurd terve tévedés volt.
-Ő pusztán jót akart neked. -Azért eszelte ki, mert hazug és
tudod, hogy én sosem hazudnék.
Mért haragudtál meg rá ennyire?
Elena de Saavedra asszony lánya.
Nem gondolod, hogy ez kissé túlzás?
Azt mondta, hogy árva. Mindig furcsálltam és bizonyítékot akarok!
Te hozd a táskát!
Ha meglátnak minket idebent, bajba kerülünk.
Sara!
Sajnálom az édesanyját.
Köszönöm!
Habár túl szigorú volt Cristinához. Ez nem illik egy gardedámhoz. Fáj,
ha együtt lát minket, de a féltékenység…
Istenem! És én még különb férfinak tartottam!
És képes ezzel elém állni?
Féltékeny. Ne tagadja!
Nem bánom. Fáj önöket együtt látni, de mit érek el azzal, ha bevallom?
Ezen nem változtathatunk.
Bocsásson meg! Hiányoztak a diskurzusaink.
Melyekkel nem jutunk semmire, ahogy ezzel sem.
Ez igaz.
Ezeket hiányolom a leginkább. Ön tán nem?
Állandóan.
Legyen szép estéje, Torres úr!
De mit jelentsen ez, kérem?
Ez roppant… roppant kínos,
de felemészt a bűntudat
és ha nem árulom el…
Annak vallaná be, akit a világon a legjobban gyűlöl?
Ne idegesítsen! Ez ugyanúgy önt is érinti!
Néhány napja érkezett. Eltettem, nehogy felzaklassa Cristina kisasszonyt.
Elolvasta? A helyében nem tettem volna.
Nem, és nem is volt rá szükség.
Eduardo itt járt.
Itt járt a házban?
-Még mindig Cristina kisasszonyt szereti. -Valóban?
Isten szentséges anyja!