Igen, még a levélen töprengek.
Nem aludtam valami jól. És igen, elolvastam.
A kézikönyv szerint bizonyos illemszabályokat
megszeghetünk, ha szükséges. És fogadok, Josefina és Adela egyetértenének.
Hogy mi áll benne?
Elkövetted a kezdők hibáját.
Mit keresel itt?
Neked segítünk.
Nem, nem, nem, nem! Biztos a kimerültség teszi!
Habár nem tetszik, egyetértek Kevély kisasszonnyal.
Méghogy kevély vagyok?
-Kevély vagy! -Azért jöttetek, hogy megalázzatok?
Nem, segíteni szeretnénk a dilemmádban.
Ühüm. Tépd szét azt a levelet,
mert gardedámként a tökéletes udvarlót kell megtalálnod. És az Santiago.
Nem, az a dolgod, hogy őszinte légy Cristinával. És, ha eközben megkaphatod az
-íródat is, csak még jobb. -Adela!
Hiszen erre gondol Elena is. Vagy tévednék?
Bevallom, Santiago fontos nekem, de Cristina és a gyermeke fontosabbak.
Cristina nem lehet boldog azzal, akit nem szeret.
Különösen, ha becsapja.
Talán igazat mond.
Ezt könnyen kideríthetjük.
Mit akarsz tenni?
Adelának igaza van.
Tudom, mit kell tennem!
Hé!
Itt vagyok!
Kérem, nézze el nekem! Nincs túl sok hely idebent.
Itt szokott aludni?
Mióta visszatértem, nem látnak szívesen a házunkban.
Így győznének meg, de nem veszem el azt a franciát!
Tehát igaz volt.
Szereti?
Fáj, amit Cristinával tettem. Végül engedtem a családom unszolásának,
erre fel kihasználtak. De jobb lesz nekem, még nincstelenül is. Akkor is,
ha csak a remény éltet, hogy viszontláthatom őt.
Ez tényleg szerelem. Csak giccses fajta.
Mi van önnél?
Egy kis nyalánkság.
Kaphatnék? Kérem szépen!
A briós ennek a nyomába sem ér. Én mondom.
Esküszöm, többé nem hagyom el Cristinát! Így igaz.
Ha ön szerint még szeret, segítsen!
Jó napot, hölgyek!
Cristina kisasszony, beszélnem kell önnel egy kényes ügyben.
Vajon melyik ügy kényesebb?
Az öné?
Vagy pedig ez?
Megtettem, amivel más nem fáradozott volna. Meg akartam ismerni
-önöket. -Ne is próbálja szépíteni a tettét!
Most már imádom! Kémkedik, ahogy én is.
Inkább beteges hazudozó. A legszívesebben pofon vágnám.
Csak tegye!
-Tessék? -Tessék?
Vállalom a vétkem. Ne fogja vissza magát!
Jobb már?
Jobb lett volna, ha soha nem ismerem meg!
Ez jobban fájt, mint a pofon!
IFJÚ HÖLGYEK KÉZIKÖNYVE
8. LECKE: TEDD BOLDOGGÁ AZ ÚRNŐDET
-Takarodjon! -Én pusztán segíteni akartam.
Miért higgyek önnek, miután kiderült, hogy hazug?
Kérem, ön esett teherbe, nem én.
Talán kér még egy pofont, Elena?
Eduardo visszatért.
Kereste önt, amikor a vadászaton voltunk.
A bocsánatát kéri.
Még szereti.
Felkerestem, hogy tisztázzam és igaz.
Elvesztette mindenét…
-A szülei kitagadták, amiért hazatért -Mert faképnél hagyta a kis hercegnőt.
Ebben megmagyarázza.
Néhány napja küldte, de rossz helyre.
Azóta is önt szereti.
Házasságra kényszerítették és én tévedtem.
Sok mindenben tévedett.
-Nem érdekel Eduardo. -Csakhogy ez nem igaz!
Igenis az! Santiago elvesz és az az
idióta már nem érdekel!
Azt kell választania, akit szeret. Ezzel az életéről dönt.
Elég legyen! Eduardo már a múlt, nekem Santiago az igazi. Hordja el magát!
Kérem, hagyjon minket magunkra!
Elérte a lehetetlent. Végre egyetértenek valamiben.
Remélem, az nem az én gyűlöletem.
Megbeszélte Cristinával? El fognak bocsájtani?
Amiért eldugtam a levelet.
Szerencséjére biztonságban van az állása.
És a leány hogy döntött? Santiagóval marad?
Úgy vettem ki.
Helyes. Így lesz a legjobb mindenkinek.
Köszönöm!
Mindenkinek így a legjobb? Nem biztos.
Miért vagytok itt? Már megoldódott a dilemmám.
Azért, mert szomorú vagy.
A barátaid alakjával ruháztál fel minket, ezért megvigasztalunk.
Semmi bajom.
Azt tettem, amit kellett.
Ugye tudod, hogy nekünk fölösleges hazudnod?
Jó, igaz, feldúlt vagyok. De nem azért, amire most gondoltok.
A Santiago-vonat elszalad!
-Ó! Teljesen megőrjítetek! Megőrülök! -Tudod, hogy Cristina
még szereti Eduardót.
Mégis letagadta. Mi egyebet tehetnék?
Szedd össze magad és tégy valamit! Ha szereted Santiagót, küzdj érte!
Milyen rémesen önző vagy! Ügyet se vess rá! Még bűnbe vinne.
-Jobb, mint unalmasnak lenni. -Jó, elég ebből!
Számos hibát elkövettem, de a boldogságom nem előbbre való,
mint Cristináé.
Ugyan! Nem tudnád rávenni Santiagót, hogy egy kicsit…
Talán játszadozhatnál egy kicsit, hogy azzal…
Már épp eleget hallottam!
Egyébként sem értem, miért így jelentek meg nekem.
Nem is hasonlítotok rájuk!
Nem?
Nem. Te vagy az angyal, te meg az ördög.
Meglehet, hogy ezt gondolod, de ha számodra az okos az ördögi…
Jó reggelt!
Korán keltem, hogy megköszönjem a tegnapot,
de addigra már elmentél.
Mert mozgalmas délelőttöm volt.
Tessék!
Úgy döntöttem, nem használom.
A gesztus már eleve bizonyította,
hogy megbecsülsz.
Milyen figyelmes vagy!
Remélem, kapok esélyt ott folytatni, ahol a minap abba hagytuk.
Természetesen. Találkozhatnánk mondjuk…
soha napján.
Tessék?
Jártál Emanuel Salgado zálogosnál, majd Ismael Casadónál, többek között.
Bejártad délelőtt a város összes zálogosát.
Nincs neked szíved. Azt gondoltad, hogy nem jövök rá?
Fölösleges ez a nagy dráma.
Jobb, mintha én is hazudoznék.
Adelita! Csupán egy kis füllentés volt. Kellene a pénz kettőnk fészkéhez.
De egyetlen dinerót sem adtak.
Te vagy az első nő, akit valóban szeretek!
Azért szeretsz, mert kedves vagyok, bájos és őszinte. És rád egyik sem igaz.
Te adtad, hogy csapjam zálogba!
-Adelita! -Nincs semmi Adelita!
Most örökre elveszítettél. Menj a pokolba!
Máris összetörte a szívét és csupán néhány napba telt. Egyre ügyesebb lesz.
Láttam a csókjukat.
Esküszöm, hogy nem… Most elbocsájt?
Elküldöm, ha ezt nem töri össze! Csak rajta! Dühöngjön! Nosza!
Törje össze! Nagyszerű! Nagyszerű! Nagyszerű! Így már jobb?
Megkönnyebbült egy kicsit?
Látja? Lássuk, mit tudunk kitalálni, amivel elfeledheti azt a disznót!
Köszönöm, Dona Paquita, hogy így törődik velem!
És hogy ilyen nyájas!
Jaj, lányom, ne! Nem szabad ilyen érzékenynek lennie,
nem. Tudja, egyvalamit megtanultam az idők során:
hogy szeretetet számos helyről kaphatunk. Nem csupán egy férfitól.
Nem csupán egy férfitól! Érti?
Azt beszélik, Don Pedro pisztollyal
kergette ki a házból.
-Jóságos ég! Ki gondolta volna? -Igen.
No, de Cristina büszke, úgyhogy elküldi a pokolba!
Inkább Santiago miatt kellene aggódnunk, nem a barátjáért. Mit gondolnak, mit érez?
Bizonytalanságot, félelmet… Hiszen Eduardo a első szerelme.
Jól mondom, Josefina?
Tessék?
Nagyon hallgatag. Netán épp az ajánlatomat fontolgatja?
Komolyan mondta, hogy alkalmazna házvezetőnőnek?
Észrevehették, hogy különcnek tartanak, de én inkább úgy jellemezném magam,
hogy nyitott vagyok. A társadalmi szabályok,
véleményem szerint, abszurdak. Nem igaz?
Cristina kisasszonynak Espinosa úrtól. Ez már a negyedik.
Tegye a többi közé! Nehogy még meglássa!
Tudom, hogy visszatért, és tudom, hogy beszélt önnel.ű
Miért gondolta, hogy titokban kell tartania?
Én nem mondtam neki semmit.
Ne hibáztasson senkit! Tudom, hogy csak meg akart kímélni.
Ám látom, hogy felsültem.
Már nem érdekel Eduardo, elfelejtettem.
Jó napot!
Santiago! De örülök neked!
Igen, és ez… ez csoda szép nap. Napfényes és meleg.
Mitől van ilyen jó kedved?
Sebastian Carvajal barátom az éjjel ünnepelt.
Ezért ma reggel jól aludt. A főnökünk dühös rá,
úgyhogy most ki tudósíthat a lisszaboni nemzetközi vásárról?
Valóban te fogsz tudósítani?
Gratulálok! Vigyél el!
Carlota! Ez valóban nagyszerű lehetőség!
De még mennyire az! A nyelvtudásom kissé berozsdásodott,
de ott tanulhatok. Minden nap várnak tőlem cikket,
amíg két hónapon át ott vagyok.
Azt mondtad, két hónap?
Igen.
Ez katasztrófa! Két hónapra!
Tudod, mekkora hasam lesz, mire visszatér?
Most ez a bajod?
Mi más lenne?
Hol van az a levél?
Elég jól ismerlek ahhoz, hogy tudjam, hazudsz! Hová rejtetted el?
Már rég kidobtam.
Tehát nem olvastad el?
Nem, nem olvastam el.
Add ide a levelet, Cristina!
Megpróbáltam kidobni, esküszöm!
Ez teljesen kivehetetlen! Hogy tudtad elolvasni?
Már megtanultam fejből.
Vagyis igazam volt, még mindig őt szereted.
Na, és? Bocsássak meg mindent, mert írt egy levelet? Te ezt várod tőlem? Éretlen
ahhoz, hogy családot alapítsak vele. És, ha megint elhagy? És nem árulhatom el
-Santiagót! Ő olyan… -Csodálatos.
Igen.
De egy életre kell döntést hoznod, és ebben egyetértek Elenával.
Ne is említsd azt az árulót! Te mit tennél?
Én? Kérjünk tanácsot a tudománytól! Vegyük az empirikus adatokat. Eduardo
jóképű, jó családból származik. Kiváló oktatásban részesült. Az adatok alapján
remek fogás, és tegyük hozzá, hogy vele voltál először, így…
Sara!
Ne légy ennyire prűd! És kétségtelen, hogy teherbe ejtett.
Majd elszökött és cserben hagyott.
A helyzet áldozata volt, ám most orvosolná.
Túl késő. Későn tért vissza.
Santiago ezzel szemben, egész más, de sok mindenben hasonló. Ő is vonzó és
-művelt és… -A barátom. És mindig
mellettem állt, mindig szeretett.
Meg kicsit azt a másik nőt is.
Ez igaz.
A tudomány itt nem segít! A szerelem észszerűtlen.
Na, figyelj! Tedd a szívedre a kezedet! Kit szeretsz?
Már én sem tudom.
Bocsásson meg, nem hittem, hogy Cristinát ez ennyire megviseli!
Veled együtt örül. Gyanítom, hogy a könnyei másért hulltak.
Eduardo visszatért. Tudtál róla?
Nem.
És most aggódik?
A leány azt mondja, fütyül rá, de talán csak a büszkesége mondatja vele.
Igaz.
Javasolnék egy radikálisabb megoldást. Környezetváltozás.
Hiszen Lisszabon gyönyörű város.
Kétlem, hogy helyes lenne, teljes tisztelettel, bár, ha Bianda kisasszony
-elkísérné… -Nem! Nem engedném utazni anélkül,
hogy férjnél lenne, még veled sem.
Don Pedro, a jegyességre kicsivel több időt szántam.
Nem szakad meg a szíved a bánata láttán?
De igen.
Igen, én sosem bántanám Cristinát.
Megbocsájthatatlan lenne.
Ez nőről nőre öröklődik a családban.
Gondold át nyugodtan! Keress jó szavakat!
Ahhoz igazán értesz.
Bianda kisasszony!
Ma délelőtt még nem is láttam.
Felteszem, mert elég elfoglalt voltam.
Most, ha megbocsájtanak, mennem kell.
Viszlát!
Sok a munkám.
Köszönöm!
Odaadtam a nejem gyűrűjét. Egy lépésre járunk az első sikerétől.
Gratulálok!
Ha most megbocsájt…
Mi az?
Ezek lehetnek az öröm könnyei is.
És ha Cristina így boldog, hát én is.
Bianda kisasszony!
Mégis szóba áll velem?
Békét kötnék. Segítenie kell. Ez a helyzet már teljesen…
A leánykérésre céloz?
Leánykérésre?
-Santiagónál van az édesanyjuk gyűrűje. -Tessék?
Ne, ne, ne, ne! Ne! Ne! Ne! Ezt nem hagyhatjuk! Cristina azt sem tudja, mit
-akar! -Ő leszögezte, hogy
Santiagóval akar lenni!
És rongyosra olvassa Eduardo levelét? Ez… Nem! Igaza volt. A végén még görög
sorstragédia lesz. És ha… És, mi lesz, ha végül nemet mond neki? Szegény Santiago!
Nevetség tárgyává tennénk! Nem, azt nem hagyhatjuk! Döntenie kell, mielőtt
Santiago megkéri. Bianda kisasszony, most segítenie kell! Mivel tudnám
-Cristinát döntésre bírni? -A nővére gyűlöl. Bölcsebb,
ha ebbe nem avatkozom bele.
Azért, mert gyáva vagy?
Nem, csak következetes próbál lenni, ugye?
Az a szegény fiú nem ezt érdemli.
Na, jó, ebben igaza van. Te biztattad őt az első lépésre.
És ez igazán nem volt szép tőled.
Jaj, az a szegény fiú!
Már csak ez hiányzott, hogy egyetértsetek valamiben!
Elena? Még nem kaptam választ. Miért akar ebből kimaradni?
Így jóvá tehetné a hibáit. Szerintem mindnyájan jobban járnánk.
Van egy ötletem.
Bár kissé szélsőséges.
De még beválhat.
Torres úr! Torres úr! Köszönöm, Jose! Torres úr, mintha kerülni próbálna!
Rég nem láttam.
Látom, sikertelenül.
Meghívhatom borozni? Ez a délután nagyszerű egy kis mulatságra!
Rúgjunk ki az igából!
Mármint hámból!
Tessék?
Úgy mondják, rúgjunk ki a hámból, nem az igából,
az iga… mindegy, csak nem jó. És most, ha megbocsájt…
Azt mondom, ezt vehetjük jelnek.
Hadd segítsek!
Legyen szíves!
Torres úr!
Voálá! Egy kis abszint. Hoztam dohányt és pipát is.
Tisztában van az írók gyengéivel.
Csodás egy nap!
Ugye ön lyukasztotta ki a kereket?
Nem! Csak aggódom önért most, hogy Espinosa úr visszatért.
Espinosa úrnak esélye sincs.
Ez ám a nagyszerű hír!
De még nem döntöttem el.
Abszint, azt mondta?
Te mit csinálsz?
Beszélnem kell veled valamiről.
Hiszen az arcodra van írva. Camilo, ugye? Tetszik neked.
Jól van, bevallom neked,
hogy mostanában kezdem őt
egész más fényben látni.
Ki gondolta volna?
Mindkét nővér sóvárog.
Tehát csak sóvárgok? Azt mondtad, látni rajta, hogy csodál.
Így is van, csakhogy a ti helyzetetek még
az enyémnél is komplikáltabb.
Sara kisasszony, van egy perce?
Te mit akarsz itt?
Cristina, ragyogóan festesz!
Ti, kígyók! Sara!
Cristina, meghallgatnál?
Cristina, csak egy percet kérek!
Cristina, hallgass meg!
Cristina! Hallgass meg! A családom lépre csalt!
Olvastam már a mentségeidet.
Mindent feladtam érted és nem érdekel, mert veled akarok lenni! Nincs otthonom,
nincs családom! Kérlek! Cristina! Szeretlek! Cristina, szeretlek! Nélküled
-meghalok! -Nyissátok ki!
-Eggyel kevesebb patkány lesz. -Csak a harag szól belőled!
Szeretem őt, és hozzámegyek.
De hogy mehetnél hozzá, ha még mindig engem szeretsz?
Nem! Mit vártál? Hogy évekig sírok utánad? Hogy visszatérhetsz, mintha mi sem
történt volna és minden régi?
Bocsáss meg!
Túl késő.
Nem! Nem, Cristina, várj! Nézz rám! Cristina!
A szemedben még látok egy kis szerelmet. Hadd bizonyítsam, mennyire megbántam,
kérlek! Boldoggá teszlek. Csak adj nekem esélyt!
Nagyon kérlek!
Csókolj meg!
Te csókot kértél?
Csókolj meg és meglátod, hogy nem érdekelsz! Rajta, csókolj meg!
Látod? Nem érzek semmit. Takarodj!
Lássuk be, hogy megleptél. Nem számítottam erre.
Ez ügyetlen csók volt.
Csókolj meg ismét! Mindegy.
Semmi.
Még egy utolsó? Esküszöm, ha nem hat, távozok!
Nem tudom, mi mást tehetnék.
Természetesen lenne mit mondanom. Tisztában vagyok vele,
hogy kétségek gyötrik. És tudom,
miért kételkedik. Retteg igába hajtani
a fejét mert Mencíáék…
az ön családja. És elveszítené őket. Ha baj történne.
Ez logikus. Logikus.
Ez csak… csak nem a librettó?
Nem! Nem! Még nincs kész!
De, de miről szól?
Nem árulhatom el. Azt nem árulhatom el.
Santiago, hisz' ön a legjobb barátom.
Nem vagyok a legjobb barátja, még csak nem is…
Santiago, megbeszéljük egymással a problémáinkat.
Jó éjszakát!
Ha nem osztja meg velem, akkor eltaláltam. Ahogy Espronceda is mondta,
hogy ha valaki rejtegeti az írását mások elől, az azért van, mert a szívéből jön.
A végzet akarta, hogy jóban legyünk, barátom.
-Tényleg? -Nem!
Jó éjszakát, Santiago!
Jose, induljunk!
Santiago?
Mit keres itt?
Eljöttem zongorázni.
Jaj, istenem!
Santiago, nem mehet fel.
De, muszáj, ez fontos, életbe vágó.
-Ne, ne, ne, ne, ne, ne! Cristina már… -De ez nagyon fontos!
Santiago! Cristina már alszik!
Már lefeküdt pihenni.
Tehát alszik?
Kérem, Santiago, kérem! Ne!
Állj!
Cristina!
Olyan makacs vagy! Állj meg! Állj meg, kérlek, Santiago!
-Ó, ezt meg kell csinálni, elromlott. -Cristina, Cristina, beszélnem kell veled!
Ne, ne, ne, ne! Ne! Santiago!
-Biztos úgy alszik, mint a bunda. -Cristina!
Cristina!
El kell mondanom valamit.
Nem vehetlek feleségül.
Komolyan mondod?
Persze én szeretlek, és te is szeretsz, de szerelem ez? Nagybetűkkel?
Csak nem Eduardo van az ágy alatt?
-Nem. -Nem!
Santiago!
Most komolyan?
Nem történt köztünk semmi. És ők tehetnek mindenről!
Közbelépek, mielőtt olyat mond, amit megbánhat.
Csapdát állítottunk nekik. Hogy tisztán tudja az érzéseit.
Bizonytalan voltam, persze azt érzem, amit te. Szeretlek, de ez nem szerelem.
Tényleg?
És Eduardót szeretem, és neki kellene gondoskodnia
a kisbabáról és…
Kisbaba?
Ugye megmondtam?
Mi? Hiszen mi ketten még sohasem…
Állapotos vagy?
Te most tényleg sírsz?
Olyan boldog vagyok! El sem tudom képzelni,
mit élhettél át, hogy hogy félhettél! Úgy sajnálom!
Mióta is… Mióta is… Mióta tudod, hogy…
Bocsáss meg!
Santiago!
Santiago, várjon!
Tudom, erre nincs elfogadható mentség, de szerelmes volt belé.
És ő is kezdte megkedvelni.
Nem akartuk kitenni a botránynak, ami ezzel járna.
Fogalma sincs, mennyire szerettem volna kitálalni
a teljes igazságot!
Csakhogy ez mindent megváltoztat.
Bocsásson meg!
Egyszer…
mondta, hogy ártott nekem,
de erre nem számítottam.
Most meg fog ölni!
Akkor engem is meg kell ölnie veled együtt!
Akkor apánk engem is megölhet.
Pontosan miket is hallottál?
Semmi olyat, amiről ne tudtam volna.
Egyébként is, mikor csináltunk utoljára
hármasban valamit?
Tessék?
Cristina mondani akar valamit.
A helyében én visszaülnék.
Azt szeretném elmondani, hogy nem megyek Santiagóhoz.
Amúgy ő sem szeretné feleségül venni.
Jobb, ha visszaül. Még nincs vége.
Eduardo lesz a férjem. Santiagóval nem vagyunk szerelmesek,
Eduardóval ez egész más.
Nem mehetsz hozzá ahhoz az örökhöz!
Nem érti, meg kell tartanunk az esküvőt!
Miért?
-Nem akar mégis leülni? -Nem! Mi történt, Cristina?
Eduardo teherbe ejtett.
HAT NAPPAL KÉSŐBB
Kisasszony, elérkezett a nagy nap.
A NAGY NAP
CRISTINA ÉS EDUARDO MEGHÍVJÁK ÖNÖKET HÁZASSÁGKÖTÉSÜKRE
Tessék! Szabad!
Halljam, mi lenne az ítélet?
Az ítélet az, hogy csapnivaló apa vagyok.
Ilyen jellemmel, utazgatással és a nagyszerű édesanyátok
után miért is próbálkoznék?
Ha a lányaim hazudnak nekem, mert félnek tőlem,
akkor borzasztó apa vagyok.
Komolyan így gondolja? Sara orvoslást tanul,
Carlota kapott egy pókot.
Én pedig most…
Nem muszáj férjhez menned.
Ha nem szereted, ne tedd meg! Elköltözhetünk jó messzire.
Az lesz, amit szeretnél.
Mindig a tökéletes kislányom maradsz, ha hibázol is.
Ezt te is tudod, ugye?
Borzasztó apához képest nagyon derék.
Valóban szereted azt a tökfejet?
Gyere ide!
Drágám, csoda szép vagy!
Akkor indulhatunk?
Előtte kérhetek valamit?
Mi baj, kis butus?
Az esküvők.
Elérzékenyülök tőlük.
A munkámmal jár.
Nehéz volt, de ügyesen helyt állt, ezt elismerem.
Ajjajjajj! Mindjárt sokkot kapok!
Ez dicséret volt?
Na, mozduljon már!
Bianda kisasszony, a leányom beszélni kíván
önnel indulás előtt.
Jó reggelt, kedves barátom!
Azt mondják, a liliom szerencsét hoz.
Már leráztuk a balszerencsét.
-Cristina, szeretném, ha… -A húgaim új gardedámot kapnak.
Ön volt a másik nő.
Santiago ezt itt hagyta este.
Csak ma reggel nyitottam ki.
Íme, egy újabb hazugsága.
Sok mindent kell megbocsájtanom.
Nagyon sajnálom, Cristina!
Teljes szívemből sajnálom!
A mi barátságunk már helyrehozhatatlan.
De, ha még mindig szereti Santiagót, olvassa el a librettót!
Bizonyára gyűlöl.
Katasztrófa vagyok.
Olvassa el a librettót!
Elena!
Első felvonás. A helyszín az utca. A színpadon megjelenik a gardedám.
Manapság azt mondanák róla, hogy megelőzi a korát.
Komplikált, lenyűgöző.
Szakértő vitázó és ráébreszti a férfit,
hogy még bőven van mit tanulnia.
Habár neki tiltott a szerelem, el sem tudja képzelni,
mit ébreszt azokban, aki elég bátrak megismerni.
És nem sejti, milyen is lehet,
hisz még nem ismeri a szerelemet
csupa nagybetűvel.
Most mi legyen? Miután elolvastam életem legszebb
szerelmi vallomását!
Fuss már!
Rajta!
Fuss csak, Elena!
Fuss, Elena!
Santiago a tiéd. Fuss hát! Nosza! Juhú!
De kérem!
Santiago!
Éljen az ifjú pár!
-Hurrá! -Hurrá!
Megállítom! Jól végződik! Ez szerelmi történet!
Megáll majd! Megáll!! Meg kell állnia!
Kérem! Megállj! Álljon meg! Álljon meg! Megállni! Megállni!
Santiago! Kérem!
Sebaj! Így talán könnyebb.
Először is tudom, hogy ezt rosszul intéztem.
Mert makacs vagyok, arrogáns,
rátarti, gőgös és van sok egyéb rossz
tulajdonságom, amit
ha sorolni kezdenénk, akkor még holnap is itt állnánk.
Na, tessék! Ez egy igazi kinyilatkoztatás.
Tudom, hogy hazudtam, elsősorban önmagamnak.
És tudom, azt mondtam, ez csupán szeszély, de ez nem volt igaz. Távolról sem.
Mert ez igazi szerelem.
És tudom, megfogadtam, hogy lemondok róla, de azt vallom,
hogy mindenkinek jár második esély az életben.
Ön az egyetlen, aki boldoggá tud tenni.
Nem mond erre semmit?
Lányom, én megbocsájtok! Nagyon szépen beszélt.
Mit óhajt, kisasszony? Sietek!
Lényegében csak el akartam mondani, hogy olvastam a librettót.
Jó, de még nincs teljesen kész. Talán nem is lesz. Tudja, a gardedám igencsak
komplikált karakter.
Ez nem igaz, uram! Csak egyszerűbb másoknak szerelmet találni, mint
önmagunknak. És sem segít, ha egyszer már csalódtunk.
Jól mondja. Ezt meg tudom érteni.
Tudja, mit? Alapítsuk meg az összetört szívek klubját.
Adna nekem még egy esélyt?
Adjon neki még egy esélyt!
Még egy esélyt? Tényleg?
Legyen, de ezek szerint mindenképpen
volt egy első lehetőség. Vagyis talán annak idején nem
csupán én csókoltam önt, és talán nem is csak én voltam az,
aki visszacsókolt.
Ezek szerint kölcsönös volt és talán ön is…
Gyönyörű, nem igaz?
Kár, hogy mindez csupán Bianda kisasszony képzeletében történt. Ám a valóságban…
Megáll majd! Megáll!! Meg kell állnia!
Nem állt meg.
Tehát elment.
De miféle szerelmi történet ez?
Olyan, ami a való élethez hasonlít, Bianda kisasszony.
Akkor most nincs állásom és nincs otthonom.
Nincs semmim.
Ez kétségtelenül visszaesés. De ha adhatnék egy jó tanácsot:
ne mondjon le ilyen gyorsan a szerelemről!
FOLYTATJUK…