Mă gândesc la scrisoare.
Nu am dormit prea bine și da, am citit-o.
În manual spune că poți să încalci codul moral dacă e necesar.
Josefina și Adelita sigur mi-ar da dreptate.
- Ce scrie? - Ai făcut o greșeală de începător.
Ce cauți aici?
Te ajutăm.
Nu.
Probabil e lipsa somnului.
- Acum sunt de acord cu înțepata. - Cum adică „înțepata”?
- Ați venit să mă umiliți? - Nu, am venit să te ajutăm cu dilema.
Rupe scrisoarea.
Treaba ta e să găsești pretendentul ideal, iar Santiago e.
Nu. Cristina trebuie să afle adevărul. Și dacă așa ai și șanse cu scriitorul…
Adela!
Spun doar ce gândește Elena. Greșesc?
Sunt om și țin la Santiago. Dar prioritatea sunt Cristina și copilul.
Nu poate fi fericită cu el dacă nu-l iubește.
- Nici cu mincinosul. - Poate că nu minte.
Putem afla.
Ce vrei să faci?
Adela are dreptate.
Știu ce am de făcut.
Aici!
Iertați deranjul. E înghesuit aici.
- Aici ați dormit? - De când m-am întors.
Sunt paria în casa mea.
Speră să cedez. Refuz să mă însor cu franțuzoaica.
Deci e adevărat.
O iubește?
Mă urăsc pentru gestul meu.
Am făcut ce voiau părinții mei, dar eram doar marioneta lor.
Nu cedez orice ar fi.
O să trăiesc doar cu speranța de a o revedea pe Cristina.
Chiar e dragoste, din aia siropoasă.
Ce aveți acolo?
Niște yemas.
Îmi dați și mie una? Vă rog.
Cum să compari asta cu pâinea aia dulceagă? Nu se poate.
Jur că n-o mai părăsesc pe Cristina.
Dacă credeți că încă mă iubește, ajutați-mă.
Bună dimineața!
Dră Cristina, aș vrea să discutăm o chestiune delicată.
Nu știu care e mai delicată.
A dumneavoastră?
Sau asta?
Am făcut ce nimeni nu s-a deranjat, am încercat să vă cunosc.
Nu vă îndulciți situația cu vorbăria.
Îmi plăceți mai mult. Sunteți spioană, ca mine.
Sunteți o mincinoasă.
- Îmi vine să vă plesnesc. - Plesniți-mă.
- Ce? - Ce?
Îmi asum răspunderea.
Dezlănțuiți-vă furia.
E mai bine acum?
Îmi pare rău că v-am cunoscut.
Asta a durut mai tare.
MANUAL PENTRU DOMNIȘOARE
LECȚIA 8: FĂ-ȚI DOMNIȘOARA FERICITĂ
- Plecați! - Am făcut totul să vă ajut.
V-ați pierdut orice credibilitate.
- Dv. sunteți însărcinată, nu eu. - Mai vreți o palmă?
S-a întors Eduardo.
V-a căutat cât am fost la vânătoare.
Vrea să-l iertați.
Vă iubește.
M-am dus să văd dacă e sincer și e.
A pierdut tot.
- Părinții l-au renegat. - Fiindcă a părăsit ducesa.
Asta explică tot.
E aici de câteva zile, dar s-a rătăcit.
Nu a încetat să vă iubească.
L-au obligat să se însoare.
Am greșit.
Da, ați greșit mult.
- Nu-mi pasă de Eduardo. - Ba da.
Sunt cu Santiago și nu-mi pasă de idiotul ăla.
Trebuie să alegeți bărbatul pe care îl iubiți. E în joc viața dv.
Ajunge! Eduardo e trecutul, iar Santiago e prezentul. Gata!
Ieșiți!
Lăsați-ne singure, vă rog.
Ați reușit un lucru imposibil. În sfârșit sunt de acord într-o privință.
Sper că nu e ura față de mine.
Ați reușit s-o rezolvați?
Mă concediază, nu? Fiindcă am sustras scrisoarea?
Din fericire, aveți postul asigurat.
Ce face? Rămâne cu Santiago?
- Așa se pare. - În fine…
E mai bine pentru toți.
Mulțumesc.
Nu știu dacă pentru toți.
De ce ați venit? Am lămurit dilema.
Fiindcă ești frântă.
Ne-ai dat forma prietenelor tale. Te consolează compania noastră.
Mă simt bine.
- Mi-am făcut datoria. - Știi că pe noi nu ne poți minți.
Bine, mă simt groaznic, dar motivul e altul.
- Trenul Santiago se îndepărtează… - Nu te suport!
- Cristina îl iubește pe Eduardo. - A refuzat. Ce mai pot face?
Stai cu mâinile în sân? Dacă-l dorești pe Santiago, luptă.
Ce egoistă ești! N-o asculta, te învață de rău.
- Nu-s plicticoasă ca tine. - Gata!
Am făcut multe greșeli, dar n-am să mă pun mai presus de Cristina și copilul ei.
- N-ai putea…? - Ai putea…
Nu vreau să vă aud!
Nu știu de ce semănați cu Josefina și Adela.
Nu semănați deloc.
Serios?
Nu. Tu ești clar cea bună, iar tu, cea rea.
Poate așa crezi tu. Dar dacă „rea” înseamnă „deșteaptă”…
Bună dimineața!
Voiam să vă mulțumesc pentru ieri, dar plecaserăți.
A fost o dimineață aglomerată.
Poftiți!
Am decis să n-o folosesc.
N-am putut. Gestul dv. îmi arată cât mă apreciați.
Sunteți amabil.
Sper să găsim o zi în care să continuăm ce am început.
Sigur.
Ce ziceți de…
niciodată?
Poftim?
Ați fost pe la toate casele de amanet din oraș.
Voiam să vă testez și m-ați dezamăgit.
Nu aveți inimă.
- Credeați că n-o să aflu? - Sunteți o actriță bună.
- Mai bine decât mincinoasă. - Adelita, era o minciună nevinovată.
Îmi trebuiau bani ca să ne îmbogățesc. Dar n-aș fi primit mai nimic pe ea.
Sunteți prima femeie care îmi place.
Mă plăceți fiindcă sunt adorabilă, fermecătoare, sinceră…
Cum nu sunteți dv.
Dv. mi-ați dat-o ca s-o vând.
- Adelita! - Nicio Adelita!
M-ați pierdut pentru totdeauna.
Să vă ia naiba!
Deja ți-a frânt inima.
Și i-a luat numai câteva zile. Se depășește pe sine.
V-am văzut sărutându-vă.
Vă jur că…
Mă concediați?
Te concediez dacă n-o spargi. Hai!
Descarcă-te!
Haide, cu toată forța!
Arunc-o! Bine! Bravo!
Minunat! Te simți mai bine, mai relaxată?
Da? Hai să vedem dacă găsesc ceva ca să te ajut să-l uiți pe prostovan.
Vă mulțumesc, doña Paquita, că-mi purtați de grijă și sunteți așa.
Nu, draga mea.
Mă emoționezi, dragă.
În viață am învățat
că iubirea poate veni din multe locuri.
Nu doar de la un bărbat.
Nu doar de la un bărbat, da?
Se spune că don Pedro l-a amenințat cu pistolul ca să plece.
Doamne! Cine și-ar fi imaginat așa ceva?
Mă bazez pe Cristina că-l trimite la plimbare.
Ar trebui să ne facem griji din pricina lui Santiago.
Oare cum s-o simți?
Nesigur.
Intimidat.
Eduardo e prima ei iubire.
Nu, Josefina?
Poftim?
Sunteți tăcută. Vă gândeați la propunerea mea?
Chiar vreți să mă ocup de casa dv.?
Toată lumea mă crede excentric.
Dar mie îmi place să cred că sunt deschis la minte.
Normele care ne îngrădesc societatea sunt absurde, nu credeți?
Pentru dra Cristina, de la dl Espinosa.
E al patrulea.
Duceți-le de aici, să nu le vadă.
Știu că a venit Eduardo.
- Și știu că ați vorbit. - Ce aveați de câștigat ascunzând asta?
Eu n-am suflat o vorbă.
Nu căutați vinovați, tată. Știu că voiați să mă protejați.
Văd că n-am reușit.
Nu-mi pasă de Eduardo. Ce-a fost a fost.
Bună ziua.
Santiago! Mă bucur să te văd.
Da. E o zi superbă.
E soare și cald.
Ce-ai pățit?
Amicul meu Sebastián Carvajal a ieșit ieri în oraș.
Iar azi s-a trezit târziu.
Șeful s-a supărat. Ghiciți pe cine trimite la Expoziția de la Lisabona.
Pe tine? Serios?
Felicitări! Ia-mă și pe mine.
Carlota!
- E o ocazie minunată. - E puțin spus.
Am cam uitat portugheza, dar am timp să mă pun la punct.
Trebuie să scriu cronici zilnice două luni, cât stau acolo, așa că…
Ai zis „două luni”?
Da.
Totul merge anapoda! Două luni!
Știi cât o să am burta când se întoarce?
Doar asta e?
- Ce altceva? - Unde e scrisoarea?
Te cunosc de ajuns încât să știu că minți. Unde ai pus-o?
Am aruncat-o.
Da.
Și nu ai citit-o?
Nu, n-am citit-o.
Dă-mi scrisoarea, Cristina.
Jur că am încercat s-o distrug.
Văd. Nu se înțelege nimic. Cum o citești?
O știu pe de rost.
Aveam dreptate, încă ai sentimente față de el.
Și ar trebui să-l iert doar pentru că mi-a scris?
Asta insinuezi?
E un copil, nu pot întemeia o familie cu el. Dacă dispare iar?
Și nu-i pot face asta lui Santiago. El este…
E minunat.
Așa e.
Dar e pentru toată viața și-i dau dreptate Elenei.
Nu-mi vorbi de trădătoare.
- Tu ce ai face? - Eu? Aș lăsa știința să ne lumineze.
Hai să analizăm datele! Eduardo e foarte frumos.
E dintr-o familie de vază, are o educație solidă…
Datele arată că e o partidă foarte bună. În plus, cu el ai tras prima tăvăleală.
Sara!
Nu fi fandosită, astea-s faptele. Și te-a lăsat grea.
Și a plecat, m-a părăsit!
- A fost victima împrejurărilor. S-a opus. - S-a opus târziu.
În schimb Santiago e… altfel.
Totuși atrăgător. E învățat și…
Prietenul meu. Mereu m-a susținut și m-a iubit.
- Mai puțin când a apărut cealaltă. - Așa e.
Știința nu ne ajută!
Iubirea nu e rațională.
Atunci, Cristina, cu mâna pe inimă, pe cine iubești?
Nu știu.
Iertați-mă. Nu știam că va reacționa așa la plecarea mea.
Se bucură pentru tine.
Dar simt că plânge din alt motiv.
S-a întors Eduardo. Știai?
Nu.
Sunteți îngrijorat?
Fiica mea se preface indiferentă, dar cine are mândrie nu ar suporta.
Da.
Avem nevoie de o soluție mai radicală.
O schimbare de peisaj. Lisabona e un oraș frumos.
Cu tot respectul, nu mi se pare cuviincios…
- Chiar dacă vine și dra Bianda… - Nu.
Nici măcar cu tine n-aș lăsa-o pe Cristina dacă nu sunteți căsătoriți.
Don Pedro, eu voiam s-o luăm ușor.
Nu ți s-a rupt inima când ai văzut-o așa?
Ba da.
Da, nu aș răni-o niciodată pe Cristina.
Nu mi-aș ierta-o.
A fost al femeilor din familia mea.
Nu te grăbi.
Caută-ți cuvintele.
La asta te pricepi.
Domnișoară Bianda!
Nu v-am văzut toată ziua.
A fost o dimineață agitată.
Iertați-mă.
Plec.
Am mult de lucru.
Mulțumesc.
I-am dat verigheta soției mele.
Suntem aproape de primul dv. succes.
Felicitări!
Iertați-mă.
Ce e?
Poți să plângi și de fericire.
Dacă Cristina e fericită, sunt și eu.
Domnișoară Bianda…
Nu vorbeați cu mine.
E un armistițiu. Am nevoie de ajutorul dv. Lucrurile se complică.
- Vă referiți la propunere? - Ce propunere?
- I-a dat lui Santiago inelul mamei dv. - Ce?
Nu! Nu putem permite așa ceva. Cristina are îndoieli.
- Cristina a spus că-l alege pe Santiago. - Dar îi citește scrisoarea lui Eduardo.
Aveați dreptate. Poate deveni o tragedie greacă.
Vă închipuiți cum ar fi să-l refuze?
Bietul Santiago! S-ar face de râs. Nu putem permite asta.
Cristina trebuie să se decidă înainte.
Dră Bianda, am nevoie de ajutorul dv.
Ce putem face ca să se lămurească?
Sora dv. mă urăște. E mai bine să nu mă amestec.
- Fiindcă ești lașă. - Nu vrea să fie ipocrită.
- Bietul băiat nu merită așa ceva. - Aici are dreptate.
Tu l-ai încurajat să facă primul pas. Nu e drept față de el.
Bietul om!
Asta lipsea, să fiți amândouă de acord!
Elena, nu mi-ați răspuns.
- Ce? - De ce nu vă amestecați?
Așa vă puteți răscumpăra greșelile pe care le-ați făcut.
Am o idee.
E extremă, ce-i drept.
Dar ar putea da roade.
Domnule Torres! Mulțumesc, José.
Dle Torres, sunteți pasăre rară. De când nu v-am văzut!
- Nu suficient, pare-se. - Vreți să bem ceva?
E după-amiaza perfectă să devenim prieteni la toantă.
- La toartă. - Poftim?
E „prieteni la toartă”. „La toantă” e…
Mă grăbesc. Plec. Iertați-mă.
Aș spune că ăsta e un semn.
Vă ajut eu.
Vă rog.
Domnule Torres…
Iată! Absint.
Am adus și tutun, și o pipă.
Știți clișeele legate de scriitori.
Ce zi frumoasă!
Dv. mi-ați spart cauciucul, nu?
Nu! Îmi fac griji din cauza dv., acum că s-a întors dl Espinosa.
Nu are nicio șansă.
Ce vești minunate!
Dar încă nu m-am decis.
Absint, ați zis?
Ce faci acolo?
Voiam să vorbesc cu tine.
Ți se citește pe față.
E Camilo, nu? Îl placi.
Să spunem că am început să văd la el calități pe care nu i le vedeam înainte.
Cine s-ar fi gândit? Amândouă surorile suferă din dragoste.
De ce să sufere? Ai spus că se uită la mine.
Da, se uită.
Dar relația e așa de complicată, încât a mea pare o joacă.
Dră Sara, aveți o clipă?
- Ce cauți aici? - Cristina, arăți minunat.
Viperelor! Sara!
Cristina, putem vorbi?
Cristina, stai o clipă. Ascultă-mă.
Cristina, ascultă-mă!
- Familia m-a păcălit. - Am citit.
Am renunțat la tot pentru tine. Nu-mi pasă! Ne văd împreună.
N-am casă, familie. Te rog, Cristina!
- Deschide! - Te iubesc!
Te iubesc! Fără tine, mor!
- Un șobolan în minus. - Nu vorbești serios.
- Mă mărit cu Santiago. - Cum să te măriți? Mă iubești pe mine.
Nu! Ce credeai? Că o să plâng după tine ani în șir?
Că o să te întorci de parcă nu s-ar fi întâmplat nimic?
Iartă-mă.
- E prea târziu. - Nu.
Cristina, stai. Privește-mă.
Cristina…
Mă privești și văd ceva din dragostea aia.
Lasă-mă să-ți arăt cât de mult regret.
Jur că o să te fac fericită. Dă-mi o șansă.
Te rog.
Sărută-mă.
Să te sărut?
Sărută-mă. O să vezi că nu-mi pasă de tine. Hai, sărută-mă!
Vezi? Nimic. Și acum, afară!
M-ai luat pe nepusă masă. Nu te-am sărutat cum trebuie.
Încearcă iar, nu-mi pasă.
Nimic.
O ultimă încercare? Dacă nu merge, plec.
Nu știu ce să mai fac.
Sigur că am ceva să-ți spun.
Știu că ai îndoieli și știu și de ce.
Ți-e frică de însurătoare.
Fiindcă familia Mencía…
e familia ta.
Iar dacă iese prost,
îi pierzi.
E la mintea cocoșului.
La mintea cocoșului.
Ăsta e libretul?
Nu! Nu l-am terminat.
- Care e subiectul? - Nu pot să-ți spun. Nu pot.
Santiago, ești cel mai bun prieten al meu.
Nu sunt cel mai bun prieten al tău. Nu sunt…
Santiago, ne-am mărturisit intimități.
Bună seara!
Nu-mi spui pentru că e adevărat.
Nu eu am spus asta, ci Espronceda.
Când ți-e teamă de ceea ce scrii, e semn că-ți iese din inimă.
Probabil că soarta vrea să fim prieteni.
- Serios? - Nu!
Noapte bună, Santiago.
José, hai să mergem!
Santiago!
- Ce căutați aici? - Am venit să cânt la pian.
- Santiago, nu puteți urca. - Ba da, e important, vital.
- Nu! - E esențial.
Santiago, Cristina doarme.
Se odihnește.
Doarme?
Santiago, haideți! Vă rog. Stați!
- Cristina. - Câtă încăpățânare!
Vă rog, Santiago.
- E stricată. - Cristina!
- Trebuie să vorbim. - Doarme buștean.
Cristina! Trebuie să-ți spun ceva.
Nu ne putem căsători.
Serios?
Eu te iubesc, tu mă iubești…
Dar e iubire cu I mare?
Ăsta e…? E Eduardo sub pat?
- Nu. - Nu.
- Santiago… - Făceați…?
Nu s-a întâmplat nimic. De fapt, e vina lor!
O opresc până nu spune vreo prostie.
I-am întins o cursă. Nu știa ce simte și am vrut s-o ajutăm.
Nu știam ce intenții are, dar sunt de acord cu tine.
- Țin la tine, dar nu te iubesc. - Serios?
Țin la Eduardo și n-ar trebui să ai grijă de mine și de copil…
Copil?
Ce spuneam?
Poftim? Noi doi… Niciodată n-am…
Ești însărcinată?
Plângi?
Sunt așa de fericit!
Nu-mi imaginez prin ce-ai trecut, frica de gura lumii. Iartă-mă!
De când…?
De când ești…?
Îmi pare rău.
Santiago…
Santiago, stai!
Știu că nu pot să mă justific,
dar erai îndrăgostit de ea și începea și ea să aibă sentimente.
Nu putea suporta scandalul de a crește singură copilul.
Nici nu știi cât îmi doream să se afle, ca să pun capăt.
Acum lucrurile se pot schimba.
Iartă-mă.
Odată…
ai zis că o să mă rănești.
Dar nu credeam că va fi așa.
- O să mă omoare. - Apoi va trebui să mă omoare și pe mine.
Vreau să mă omoare și pe mine.
Ce ai auzit?
Nimic din ce nu știam de mult.
În plus,
când am făcut ultima oară ceva împreună?
Da!
- Cristina vrea să vă spună ceva. - Ar fi bine să stați jos.
Vreau să vă spun că nu mă mărit cu Santiago.
El știe și nu vrea nici el.
Stați jos, fiindcă n-a terminat.
Mă mărit cu Eduardo.
Eu și Santiago nu suntem îndrăgostiți. Cu Eduardo e altceva.
- Nu te măriți cu prostul ăla. - Trebuie să facem nuntă, tată.
- De ce? - Nu vă așezați?
Nu! Ce s-a întâmplat, Cristina?
Sunt gravidă cu Eduardo.
ȘASE ZILE MAI TÂRZIU
Azi e ziua cea mare, domnișoară.
ZIUA CEA MARE
CRISTINA ȘI EDUARDO VĂ INVITĂ LA NUNTA LOR
Intrați!
Care e verdictul?
Ei bine…
Că sunt un tată groaznic.
Caracterul meu, călătoriile mele,
mama ta, care era o comoară…
De ce să mă sforțez?
Dar dacă fiicele tale te mint pentru că le e teamă de tine,
ești un tată groaznic.
Chiar așa credeți?
Sara studiază medicina.
Carlota are un păianjen.
Iar eu, ei bine…
Nu trebuie să te măriți.
Dacă nu-l iubești, nu te mărita. Putem pleca departe.
Fă ce vrei.
Vei fi domnița mea perfectă chiar dacă ai greșit.
Înțelegi, nu-i așa?
Vă descurcați bine pentru un tată groaznic.
Chiar îl iubești pe prostovanul ăla?
Vino.
Draga mea, arăți superb.
Mergem jos?
Întâi îmi faceți o favoare?
Ce faceți, visătoareo?
Nunțile.
Mereu mă emoționează.
Riscurile meseriei.
A fost greu, dar v-ați descurcat, trebuie să recunosc.
Mă ia cu leșin.
- Ăsta a fost un compliment? - Mișcați-vă fundul.
Fiica mea vrea să vă vadă înainte să mergem la biserică.
Bună dimineața, colega.
Crinii poartă noroc, așa se zice.
De ghinion am scăpat.
Surorile mele vor avea altă însoțitoare.
Dv. erați cealaltă.
Santiago a lăsat ăsta.
Abia azi l-am deschis.
Încă o minciună.
Ar trebui să iert prea multe.
Îmi pare rău, Cristina.
Îmi pare sincer rău.
Prietenia noastră s-a stricat,
dar dacă îl iubiți, citiți manuscrisul.
MANUAL PENTRU DOMNIȘOARE
Probabil mă urâți.
Sunt groaznică.
Citiți manuscrisul.
Elena!
Scena întâi. Locul acțiunii, o stradă.
Pe scenă apare personajul însoțitoarei.
E ceea ce în prezent se numește o femeie cu idei avansate.
Complexă, fascinantă, expertă în dezbateri.
Ea ne amintește nouă, bărbaților, cât mai avem de învățat.
Dragostea îi e interzisă,
dar nu-și imaginează ce trezește în toți cei care o cunosc.
Mai ales în el.
Căci înainte s-o cunoască, el nu știa ce e iubirea cu I mare.
Și acum ce fac?
Ce faci după cea mai frumoasă declarație de dragoste?
Fugi!
Haide!
Hai!
Fugi, Elena!
Santiago e al tău! Hai!
Haide!
Santiago!
- Trăiască mirii! - Trăiască!
Îl opresc. O să fie bine, ca-n poveștile de dragoste.
O să se oprească. Trebuie.
Opriți!
Opriți-vă!
Stați!
Santiago, ieși!
E mai bine așa.
Bun…
Știu că am greșit.
Fiindcă sunt încăpățânată, arogantă, înfumurată și nu numai.
Dacă trec tot pe listă, nu mai termin niciodată declarația asta.
Căci da, e o declarație de dragoste.
Știu că am mințit, mai ales pe mine însămi.
Știu că ți-am spus că e doar atracție, dar nu e adevărat.
E dragoste.
Știu că am promis să renunț la ea,
dar presupun că oamenii merită o a doua șansă în viață…
și tu ești singurul care mă face fericită.
Nu spui nimic?
Dragă, eu te-aș ierta.
Ce frumos, draga mea!
Ce faceți acolo? Mă grăbesc.
Voiam să-ți spun înainte să pleci că ți-am citit libretul.
Bine. Nu e gata și nu știu dacă-l termin.
Însoțitoarele sunt personaje nițel cam complicate.
Nu e adevărat.
Ne e mai simplu să găsim iubirea pentru altcineva.
Mai ales dacă ne-am ascultat inima și a ieșit prost.
Bine. Știu cum e.
Poate înființăm clubul inimilor frânte.
Îmi mai dai o șansă?
Mai dă-i o șansă!
Încă o șansă?
Asta înseamnă că a existat și o primă șansă.
Așa că poate nu doar eu v-am sărutat.
Și poate că nu doar eu v-am întors sărutul.
Poate că a fost reciproc și atunci și tu…
Frumos, nu?
Din păcate, s-a întâmplat doar în imaginația drei Bianda.
În realitate…
O să se oprească.
Nu s-a oprit.
A… plecat.
Ce poveste de dragoste e asta?
Una care seamănă mult cu viața reală, dră Bianda.
Acum nu mai am slujbă
și nici locuință.
Am pierdut tot.
Fără îndoială, e o lovitură.
Dar, dacă îmi permiteți, eu nu aș renunța așa de repede la iubire.
VA URMA
Subtitrarea: Mariana Piroteală