Últimament m'he adonat que…
potser mai més tornaré a exercir poder sobre un altre ésser humà.
Els meus alumnes, que…
abans es desvivien per impressionar-me,
ara creuen que les meves ensenyances estan… desfasades.
La meva filla, que abans m'adorava, ara em considera més aviat…
inútil.
I, encara que és possible que un home faci una concessió per mi,
potser no tornaré a provocar una erecció espontània mai més.
Com a dona madura,
realment, el que és més vergonyós
és que hauré perdut la capacitat de captivar.
Em sembla molt trist.
A vosaltres no?
Què collons! Què…!
Ui, perdó.
SEMPRE HEM VISCUT AL CASTELL
SIS SETMANES ABANS (A UNA ALTRA HORA)
Farem una amanida per a la trobada de professors.
Serà el meu 30è any a la universitat
i, per tant, la meva 30a trobada.
Però…
ja hi vaig anar a la panxa de ma mare.
És una amanida per fotre'ls.
Els farà avergonyir-se del que hauran portat.
- Sí, aquest. Sí. - Aquest?
- Gràcies. - De res.
Això serà divertit. Hi ha una mena d'escàndol sexual.
Aventures entre un professor i les seves alumnes.
I resulta que…
el professor és…
JOHN: JA DIRÀS SI ESTIC FOTUT.
…el meu marit.
Molt bé. I el problema de l'article IX?
Andre, tens notícies?
Molt bé, sense anar amb embuts,
el nombre d'acusadores ha pujat a sis.
Sis dones joves. Bé, ara ja no són tan joves.
I el nombre de firmes per acomiadar el John és…
Ostres. Més de 1.000, exalumnes inclosos.
Què?
Quan jo estudiava, em volia follar tots els professors.
Grans, joves, homes, dones,
però… era massa tímida.
Com va dir George Bernard Shaw,
els culs ferms es desaprofiten en els joves.
Ja hi som.
¿T'he explicat
que fa molt vaig entrar al seu despatx
i tenia la cara enterrada a la pitrera d'una noia mentre feia…?
- Com es deia? - Depredador sexual?
- Era una altra època. - Vols dir?
Reina, era ara? No. Era una altra època.
- No… - Ah, fer la piragua.
- No era això. - Es diu "fer la llanxa motora".
Què? No.
- Que sí. - Ho busco.
- "Fer la llanxa motora". - No…
Molt bé, entrem.
La suspensió del John es manté fins a la vista, encara sense data.
S'està preparant un informe.
Però vull felicitar el David per assumir el càrrec de cap del departament.
Ho fas de meravella.
Un aplaudiment?
Va, David!
"Fer la llanxa motora: enterrar la cara
entre dos pits generosos
i moure el cap d'un costat a l'altre molt ràpidament mentre s'emet un…
enèrgic."
Us presento el món acadèmic.
Potser hi ha alguna…
Amics, ho sento molt. M'he equivocat d'hora. No m'ho puc creure.
- Hem anat començant. - Continueu.
David, tens una altra cadira o…?
Perdona.
Agafa la meva.
Me n'oblidava. Us heu conegut? És el Vladímir Vladinski.
Vaja, ¿és el nou…
professor ajudant?
Doncs… no.
No, no ens havíem… conegut.
Seu, si us plau.
No cal.
Em va bé estar dret per l'esquena. A més, per antiguitat.
Fingiré que no has dit això últim, però…
Molt bé, doncs continuem.
- Volia dir a la feina. - És broma.
Encara ens calen dos voluntaris més per al comitè de la…
Com tens la compra?
Col·locada.
- Genial. - Sí.
…respectuós…
Deixar la bossa a terra porta mala sort.
Ser concisos, mantenir la confidencialitat,
interactuar de manera constructiva, mantenir perspectives.
Alguna pregunta?
Com més ho dius…
S'han tornat bojos amb l'amanida.
L'han devorat, o sigui que…
El pastís de xili del David.
En vols?
No menjo gluten, per desgràcia.
Tens celiaquia?
Un amic del meu fill en té.
Més aviat dismorfofòbia.
Gràcies per la cadira.
Un plaer. Diuen que seure mata.
Això diuen.
Has provat els escriptoris elevables?
Els hauria de provar, no?
- No ho sé. Tu diràs. - Faria quàdriceps.
T'estàs adaptant a la vida al camp?
Si et soc sincer, m'està costant.
Mare meva!
Hola.
Mare meva.
Hola! Soc la Cynthia.
Tu també fas classes, no?
Sí, una assignatura.
Hola. La teva novel·la és l'hòstia.
L'hòstia de formativa. Em moria per conèixer-te.
Bé, soc una gran decepció.
Que curiós, jo també. Perdona, hauria vingut abans,
però la nostra filla s'ha cagat la roba.
Oh, no.
Sempre li dic que s'ha de llegir el teu llibre.
Jo no m'he llegit el seu. Estem en paus.
- No és tan bo com el teu. - Gràcies.
Veniu a fer uns còctels un dia d'aquesta setmana
i podem intercanviar còpies, tots dos.
Sí. Jo no bec, però a ell li encanta quan no el veig.
- No cal beure. - No.
Vull… Vull que begui. Li va bé.
Sí.
- Perdó. - Perdó.
- Te'ls puc robar un segon? - Sí. T'enviaré un correu.
- Genial. - Sí.
Com que ell fa jornada completa, això l'afecta més.
Són documents sobre el pla de jubilació.
És molt injust.
És una situació horrible. Em fa molta pena.
És inadmissible que encara no n'hagi dit res.
Però suposo que no em sorprèn.
Em preocupa que…
Porta't bé.
Escolta.
- Tinc una pregunta. - Potser tinc una resposta.
Tu has vist l'informe?
Sí.
Me l'enviaràs?
Si us plau.
- Entesos. - Gràcies.
Quina enveja.
INFORME DE MALA CONDUCTA
NOMÉS PER A TU, ANDRE
Escandalós.
Em costa molt entendre com…
- Els has salat? - Sí.
…unes relacions consentides que eren divertides,
no tot i la dinàmica de poder, sinó per la dinàmica de poder,
podrien ser considerades nocives o perjudicials després.
- Els has posat res més? - Comí.
Collons.
Com a dona, em sento ofesa.
Els vull dir a aquestes dones que, si estan tristes,
no és per antigues relacions,
sinó perquè passen massa temps a internet preguntant-se què pensa la gent d'elles.
Carn fresca.
Som-hi.
Omple-me-la.
Seré clara: el John i jo sempre hem tingut un acord.
Els joves d'avui en dirien "matrimoni obert",
però sense l'horrible comunicació.
- Han llegit la meva carta? - No n'han parlat.
T'encarregaràs del compost abans de diumenge? No!
Circula, nano!
Han de llegir la carta.
Fa deu anys que no em miro una educanda.
Que som als anys 60? Per què els dius educandes?
I posaran data per a la vista.
Bé, perquè no he trencat cap norma jo.
Tècnicament.
Exactament.
Em pots portar una tovallola?
No m'has contestat.
T'encarregaràs del compost abans de diumenge?
Potser. Has conegut els nous?
- Els nostres substituts? - No és això.
Això espero.
Però si.
Són joves, fan bona cara i són prometedors.
Els passarem la mà per la cara.
El Vlad, l'home, vindrà a fer uns còctels diumenge.
- Així l'analitzaré. - Amb la Sid aquí?
Cagon tot!
Entesos, buscaré un altre dia.
Quan vingui la Sid…
no li diguem res de tot això.
No cal que la nostra filla sàpiga tot aquest…
Per sopar diumenge, salmó?
- Sí, el faré a la barbacoa. - Aniré a la verduleria.
Fem el meu enciam. Ja es pot collir.
Entesos.
I fes pasta o alguna cosa. No puc menjar només peix i verdura.
Em consumiré.
Potser deixo el gluten.
No, si us plau.
Per què no?
No n'hi vull dir res a la Sid.
Gràcies.
Sé que no ha estat fàcil per a tu.
T'agraeixo el que fas. Només ho dic.
- Que apassionat. - De debò.
Mira, jo només faig el que he fet sempre.
- Hola, bon dia. - Bon dia.
Ja fa anys que el John i jo som la parella del campus.
Ell, el catedràtic de poesia i carismàtic cap de departament,
i jo, la molt anhelada professora d'escriptura creativa
i docent apassionada d'una de les assignatures més populars.
Què passa, porques?
"La Dona en la Ficció Estatunidenca". Dones de món, potser?
Era un joc de paraules.
Dos caputxinos.
Sí. N'hi ha un de soja?
- De soja. - Gràcies.
- Perfecte. - De vaca.
Bé…
Abans estàvem parlant…
I et volíem dir una cosa.
Sí, el que vulgueu. Endavant.
Perdó.
No passa res.
No?
Només volíem…
plantejar-te que…
no cal que facis d'esposa abnegada.
Ostres.
Entesos.
Què més?
Ah, sí.
Doncs… Creiem que ets una dona atractiva i brillant.
- Creiem que ets molt atractiva. - Sí.
I creiem que no cal que facis costat al teu home.
Estimadíssimes amigues,
m'afalaga moltíssim la vostra preocupació.
Ens carregaran el mort. Intento evitar-ho.
- Jo només ho dic. - Coi!
Aquest home i jo vam tenir una aventura.
A les reunions, si portava els pantalons adequats,
podia tenir un orgasme només mirant el seu perfil.
El temps simplifica les coses. No sé si m'enteneu.
Preparada?
I tant.
Ei. És que…
Abans he parlat amb unes alumnes que diuen que s'han reunit amb tu.
Estic preocupada per elles.
Diuen que s'han angoixat molt parlant amb tu.
Entesos.
Perquè algunes supervivents no tenen el suport de facilitadores
que solen ser dones grans.
David.
Hem de ser molt conscients
de la situació de les alumnes.
¿Estaven angoixades per parlar amb mi
o després de parlar amb mi?
Això no m'ho han confirmat.
Quan sento la paraula 'angoixa', em salten les alarmes.
- Ja. Sé que ets nova. - Vaig arribar fa vuit anys.
Potser no saps com va tot,
però sol·licitaré que no em parlis d'això
de manera no oficial potser mai més.
Ho sento. Et sembla bé?
I, David, ¿podries fer més soroll menjant-te
els aperitius que has recollit de terra?
- Hola. - Vaja, hola.
Hola.
Preparat?
Ja ho veurem.
On t'han posat?
A dalt?
Al 406.
El meu antic despatx.
D'aquí les bones vibracions.
Perdó, no us volia interrompre.
No, i ara, que ens interrompessin era justament el que necessitàvem.
Molt bé.
Mama!
Hola!
Fas bona olor.
Deixa'm veure't.
Vas molt a la moda.
- I l'Alexis? - Ve demà.
- En tren? - S'ha comprat un cotxe.
Que madura.
Té 35 anys. Quan tu en tenies 35, jo en tenia vuit i eres titular.
I ara en tens 27 i jo n'acabo de fer 40. No m'ho puc creure!
No fa gràcia, mama.
L'Alexis comença a voler parlar de tenir fills.
- Vaja. - Sí.
Entesos. És que ets massa jove.
- Com tu. - Era una altra època.
Ella tindria un embaràs de risc.
- Ja, però parlo de tu. - No, ja ho sé.
A Nova York seria com una mare adolescent. Sexi!
És una tema seriós.
Ja ho sé. Era broma.
Que ella ho vulgui, no vol dir que sigui adequat.
- Mama! - L'Alexis m'agrada.
- M'encanta. - Calla, si us plau.
Però no deixis que et trepitgi.
No m'està trepitjant.
- Només en parlem. - Encara et pago el préstec universitari.
Entesos. Mare meva! Perdona per dir-t'ho.
No t'explicaré mai més res. Genial per a la nostra relació!
Gràcies, mama.
Escolta, reina, perdona. Estic estressada.
No passa res.
No em diguis que no passa res.
- Passem per la pastisseria? - Deixa'm a casa.
Una exalumna a qui vaig haver de suspendre.
Em poses un bûche de Noël?
- Només tenim el de 30 cm. - Perfecte.
A la meva filla li encanta. Estarà…
No venia a classe i no entregava els treballs.
No va ser personal.
- Em cobres? - El puc empaquetar primer?
I tant. No corris.
La targeta.
Ostres! Perdoni.
No passa res.
Deixant la resta de banda, he pensat: "No tens amor propi?"
Quina vergonya!
És com una tragèdia grega, l'Orestea.
No. Què dius?
És un drama familiar en què tota acció desencadena una conseqüència
que després s'ha d'afrontar.
Grec del tot.
La Caitlyn és Clitemnestra.
La Khloe és Electra. Nosaltres, les fúries.
- M'encanta. - Imagina't créixer amb ells.
M'encanta la cultura pop. Visca!
Però no és cap tragèdia grega.
Les tragèdies sotmeten una cosa incontrolable a una estructura.
Això fan amb The Kardashians.
No. Un final obert no és comparable a una tragèdia grega.
Són pols oposats en ontologia i fenomenologia.
No diguis marranades.
La definició de tragèdia és: acció única, completa i sencera.
- Ta mare no entén les formes evolutives. - Què?
No és una pensadora independent. No és el seu fort.
Vol que el temps ho posi tot a prova per no haver-ho d'avaluar.
Para, si us plau.
Que tot sigui: "El Sr. Went ha robat el guant de lady Parson. Quin escàndol!"
"L'Starking desitjava la Lily, però ella mor fent barrets."
Es diu Selden. Per què et rius de mi?
A la seva torre d'ivori.
Almenys jo soc a la torre. Almenys jo soc dins la torre.
No com tu, que no ets a la torre,
que ja no pots entrar a la puta torre
perquè t'hi vas endur noietes.
- Ei! - Què?
El teu pare està suspès perquè va tenir relacions amb alumnes.
I jo m'he de menjar el marró.
La gent em jutja i parla de mi, les alumnes estan angoixades!
I tu seus aquí i te'n fots de mi?
- Nois. - Què et menges?
Només vols que em donin la pensió i et deixi en pau.
- Què passa? - Exacte.
Tens raó, John.
M'he passat 30 anys vivint i treballant amb tu,
i l'únic que vull en aquest món és estar sola.
Pareu!
Però ara perdràs la pensió,
perquè una estudiant de comunicació de 21 anys et va fer la llanxa motora,
i jo t'hauré d'aguantar passejant per casa meva
amb els collons caiguts
penjant-te dels camalls la resta de la vida.
Prou!
Mare meva.
Ho sento molt.
Reina…
- No és tan greu. - Respira, amor.
Jo ja ho sabia.
Ja ho sabies?
- Bé, els detalls no, però… - Teníem un matrimoni obert.
Mama, què collons?
Què?
- Soc filla única, mare. - Mare?
Érem tres persones a casa,
i em vas amagar una cosa així?
- Vam parlar de dir-t'ho… - Sabies que es follava alumnes?
- No estava prohibit. - M'ho suposava, però…
Saps qui més suposava coses?
Els putos alemanys a la II Guerra Mundial.
Aquesta comparació no és apropiada.
- Marxo. - He comprat un bûche de Noël.
- Me l'emporto. - Jo en vull.
- Doncs queda-te'l, hòstia! - Deixa-n'hi un tros.
Sid! Sid, reina. Parlem-ne.
- Amor. - Tens el pastís?
Me n'has deixat un tros?
- Senyoreta! - Marxem?
Aquest comportament és inacceptable.
Aquest pastís val 48 dòlars!
Fot el camp d'aquí!
- També és casa meva. - Busca't un lloc on dormir avui.
De debò. Prou. S'ha acabat. No faré d'esposa abnegada.
Ja no aguanto més. S'ha acabat. Plego.
Tranquil·litza't.
- Que fotis el camp, cony! - Què fas?
- Entesos. - Fora d'aquí!
Estàs sonada. Entesos.
Creus que la novel·la continua sent rellevant en el discurs cultural?
Sovint penso en el que va dir Vladímir Nabókov en una entrevista.
Va dir alguna cosa com "No desitjo tocar…"
…els pares volien que fos enginyer.
Quins plans tens?
Ara faig classes.
I sí, com has dit, la meva dona també és escriptora. Ens vam conèixer a Iowa.
I sí, és molt convenient, perquè tots dos entenem el procés.
Però, és clar, amb una nena petita, també és difícil de collons.
JOHN: SOC A LA CABANA.
FOT UN FRED QUE PELA. ARRIBARÉ DESPRÉS DE LES CINC.
SI JA NO ESTÀS CABREJADA.
SID: UN MATRIMONI OBERT? M'HO HAURIES D'HAVER DIT.
Jo només vull una vida sense complicacions.
Si no puc tenir poder,
puc almenys deslliurar-me dels drames dels altres?
Del seu comportament.
De les seves necessitats i desitjos.
És egoista?
He arribat a un punt a la vida en què…
no vull haver de pensar en ningú més.
Encara et va bé?
BASADA EN EL LLIBRE DE JULIA MAY JONAS
Subtítols: Maria Romero Soronellas