Nedávno mi došlo, že…
už nejspíš nikdy nebudu mít moc nad jiným člověkem.
Moji studenti, kteří…
se kdysi předháněli v tom, aby na mě udělali dojem, nyní považují mou výuku…
za zastaralou.
Moje dcera, která mě dřív zbožňovala, mě nyní považuje za naprosto…
zbytečného člověka.
A i když je možné, že se nade mnou nějaký muž slituje,
už nejspíš nikdy nebudu příčinou spontánní erekce.
Pro starší ženu je však o poznání trapnější skutečnost,
že ztrácím schopnost kohokoli uchvátit.
To mi přijde neskonale smutné.
Vám ne?
Co to kurva má bejt? Co to…
Omlouvám se.
VŽDY JSME ŽILI NA ZÁMKU
PŘED ŠESTI TÝDNY (TO BYLO VŠE JINAK)
Musím na setkání fakulty připravit salát.
Letos budu na univerzitě pracovat už 30. rokem.
Tím pádem to bude moje 30. fakultní setkání.
Ale…
byla jsem tam už v mámině břichu, takže…
Tím salátem jim chci zavřít hubu. Aby se styděli za to, jaké jídlo přivezli.
- Jo, přesně tohle. - Tohle?
- Děkuju. - Tady máte.
Možná to bude zábava. Na fakultě máme menší sexuální skandál.
Jeden profesor měl aférky se svými studentkami.
A čirou náhodou…
je tím profesorem…
DEJ VĚDĚT, JAK MOC V PRDELI JSEM
…můj manžel.
Dobře. A co ta situace ohledně dodatku IX?
Andre, máš něco nového?
Nebudu chodit okolo horké kaše.
Počet žalobkyň vzrostl na šest.
Šest mladých žen. I když teď už tak mladé nejsou.
A počet podpisů na petici požadující Johnovo odvolání je…
Ty jo. Přes 1 000 a s podporou absolventů.
Cože?
Když jsem byla na vysoké, chtěla jsem ojet všechny profesory.
Staré i mladé. Profesory i profesorky. Ale…
Byla jsem moc nesmělá.
Jak jednou řekl George Bernard Shaw:
„Mladí si neváží toho, že mají pevné zadky.“
A je to tady.
Řekla jsem ti, že když jsem před mnoha lety vešla do jeho kabinetu,
měl obličej zabořený v ňadrech nějaké slečny? A dělal tohle.
- Jak se tomu říká? - Sexuální predátor?
- Byla to jiná doba. - Skutečně?
Copak byla stejná doba jako teď? Ne, nebyla.
- Nezačínejte. - Waterboarding.
- Tak se tomu neříká. - Říká se tomu motorboating.
Cože? Ne.
- Motorboating. - Najdu to.
- Jedno slovo. - Už stačilo.
Tak pojďme dovnitř.
Johnovo suspendování zůstane v platnosti až do slyšení. Termín upřesníme.
Právě sepisujeme zprávu.
Ale gratuluju Davidovi za to, že ho rychle zastoupil ve funkci vedoucího katedry.
- Vedeš si skvěle. Zatleskáme Davidovi? - Výborně, Davide!
„Při motorboatingu si člověk strčí obličej mezi dvě bujná prsa
a velmi rychle kývá hlavou ze strany na stranu, přičemž vydává výrazný…
zvuk.“
Vítejte v akademické obci.
Možná na tom něco…
Přátelé, moc se omlouvám. Spletla jsem si čas. To se mi snad zdá.
- Chtěli jsme změnit téma. - Pokračujte.
Davide, je tu nějaká další židle, nebo…
Zdravím. Promiňte.
Sedněte si místo mě.
Já vás nepředstavil. Znáš Vladimira Vladinského?
Vy jste náš nový… odborný asistent?
Ne.
Ne, ještě se neznáme.
- Posaďte se, prosím. - To není třeba.
Stejně musím kvůli zádům stát. A navíc jste starší.
Budu předstírat, že tu poslední část jste neřekl.
Tak popojedeme.
- Myslel jsem pracovně starší. - Jen žertuju.
Pořád potřebujeme dva dobrovolníky do Meckleburgu.
Co váš nákup?
Už jsem ho vyskládala.
- Paráda. - Jo.
Buďte uctiví…
Kabelka na zemi přináší smůlu.
Buďte struční. Zachovejte diskrétnost.
Konstruktivně se zapojujte. Zachovejte si nadhled.
Nějaké otázky?
Tím víc toho řeknete.
Mohli se po mém salátu utlouct.
Celý ho spořádali, takže…
Davidovy tortilly s chilli con carne. Ochutnáte?
Bohužel nemůžu jíst lepek.
Trpíte celiakií?
- Kamarádův syn trpí celiakií. - Spíš tělesnou dysmorfií.
Ještě jednou díky za tu židli.
- Rádo se stalo. Sezení prý zabíjí. - Taky jsem to slyšela.
- Už jste zkusil polohovací stůl? - Ne, ale měl bych, viďte?
- Já nevím, měl byste? - Uleví to svalům.
Jak si zvykáte na život na venkově?
Abych byl upřímný, není to nejsnazší.
Ježíši.
Ahoj.
Panebože! Zdravím!
Jsem Cynthia.
Taky pro nás učíte, že?
Ano. Povede jeden kurz.
Dobrý den. Zbožňuju váš román.
Zatraceně formativní. Těšila jsem se, že vás poznám.
Jenom vás pořádně zklamu.
Vtipné. Já vás taky. Omlouvám se. Byla bych tu dřív,
ale naše dcera se pokakala do oblečení.
- To snad ne. - Říkám mu, že si musí vaši knihu přečíst.
- Já taky nečetla tu jeho. Jsme si kvit. - Ta vaše je lepší.
- Děkuju. - Přijďte k nám tento týden na koktejly.
A můžeme si vyměnit svoje knihy.
Jo. Já nepiju, ale on se napije moc rád, když u toho nejsem.
- Nemusíme pít. - Ne.
Já opravdu chci, aby pil. Prospívá mu to.
- Jo. - Jejda.
- Promiňte. - Promiňte.
- Můžu si je na chvíli půjčit? - Ano, pošlu vám e-mail.
- Dobře. - Jo.
Tohle se spíš týká Vladimira, je u nás na plný úvazek.
Jen spolu projdeme papíry ohledně penze.
Vážně to není fér.
Je ve strašně situaci. Je mi jí moc líto.
Nechápu, že se k tomu ještě nevyjádřila.
Ale asi se není čemu divit.
Dělám si starosti o…
Buď hodná.
Poslyš.
- Mám otázku. - Třeba pro tebe mám odpověď.
Četl jsi tu zprávu?
To si piš.
Pošleš mi ji?
Prosím?
- Tak jo. - Děkuju ti.
Ať ti ta cigareta chutná.
ZPRÁVA O ÚDAJNÉM POCHYBENÍ PEDAGOGA POUZE PRO TVOJE OČI.
Skandální.
Vůbec nedokážu pochopit, jak…
- Posolila jsi je? - Ano.
…můžou být konsenzuální románky, které jsou pro oba zábavné,
a to nikoli navzdory mocenské dynamice, ale právě díky ní,
po jejich skončení považovány za bolestivé nebo škodlivé.
- Dala jsi na ně něco dalšího? - Kmín.
Do prdele.
Jako žena se cítím trochu uražená.
Chci těm ženám říct, že když jsou smutné, nejspíš to není kvůli sexu, který měly,
ale spíš proto, že tráví až moc času na internetu
a přemýšlí, co si o nich ostatní myslí.
Čerstvé masíčko.
Tady máš.
Nalij nám.
Aby bylo jasno, John a já jsme vždy měli dohodu.
Dnešní děti tomu říkají otevřené manželství.
Ale my spolu mnohem lépe komunikujeme.
- Přečetli můj dopis? - K tomu nedošlo.
Můžeš do příští neděle vyřešit ten kompost? Ne! Vypadni, kamaráde!
Musí si ten dopis přečíst.
Na študačku jsem se už deset let nepodíval.
Copak jsme v 60. letech? Proč jim říkáš študačky?
Upřesní nám datum toho slyšení.
- Dobře. Žádná pravidla jsem neporušil. - Technicky vzato.
Přesně tak.
Můžeš mi přinést ručník, prosím?
Neodpověděl jsi mi.
Můžeš do příští neděle vyřešit ten kompost?
- Možná. Poznala jsi nové profesory? - Co nás nahradí?
- Nemají nás nahradit. - Doufejme.
Ano, seznámili jsme se. Jsou mladí, plní elánu a optimismu.
To z nich vymlátíme.
Vlad k nám příští neděli dorazí na koktejly.
- Pak budu vědět víc. - Nebude tady Sid?
Kruci.
Dobře, přesunu to.
Až tady bude Sid…
vůbec nic z toho jí neříkejme.
- Naše dcera nemusí vědět o celé téhle… - Dáme si v sobotu k večeři lososa?
- Hodím ho na gril. - Koupím zeleninu na farmářském trhu.
- Použijeme můj salát. Je skoro zralý. - Dobře.
A udělej k tomu třeba těstoviny. Nemůžu jíst jen ryby a zeleninu.
- Jinak umřu hlady. - Zvažuju, že přestanu jíst lepek.
- To nedělej, prosím tě. - A proč ne?
Nechci o tom se Sid mluvit.
Děkuju ti.
Vím, že to není snadné.
Jen ti chci říct, že oceňuju to, co děláš.
- Jsi tak sentimentální. - Opravdu.
Co se mě týče, dělám to, co vždy.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Už roky jsme s Johnem na kampusu hvězdným párem.
On, básník a charismatický vedoucí katedry.
A já, zoufale vyhledávaná profesorka tvůrčího psaní
a vášnivá lektorka nejoblíbenější přednášky na katedře.
Jak je, mrchy?
Ženy v americké beletrii. Hlavně aby nebyly tak objemné jako toto téma.
To byla slovní hříčka.
- Dvě kapučína. - Ano. Se sójovým mlékem?
- Se sójovým mlékem. - Děkuju.
- Super. - A s normálním.
Takže…
- Mluvily jsme spolu o vás. - Jo.
A chtěly jsme vám něco říct.
Ano, to přesně chci. Prosím.
- Promiňte. - Všechno je v pořádku.
Skutečně?
Jenom jsme vám chtěly…
navrhnout, že…
nemusíte hrát roli podporující manželky.
Páni.
Dobře. Pokračujte.
Jo.
Myslíme si o vás, že jste krásná a geniální.
- Jste strašně sexy. - Jo.
A myslíme si, že nemusíte stát po boku svého muže.
Mé drahé přítelkyně.
Jsem vážně polichocena vašimi obavami.
Bude to na nás. A tomu se právě snažím vyhnout.
- Toť vše. - Bože!
S tímhle mužem jsem kdysi udržovala poměr.
Když jsem na schůzích měla ty správné kalhoty,
stačil mi pohled na jeho profil na to, abych se udělala.
Čas může věci zjednodušit, jestli mi rozumíte.
Připravená?
- Víceméně. - Poslyš.
Mluvila jsem se studentkami, které se s tebou dnes setkaly.
Vlastně si o ně dělám starosti.
Prý je ten váš rozhovor dost rozrušil.
Dobře.
Protože obětem často nevěří ti, kteří to těm násilníkům umožňují.
Což často dělají starší ženy.
Davide.
Musíme být opravdu ohleduplní v tom, čemu studenty vystavujeme.
Promiň, byly rozrušené už před tím hovorem se mnou, nebo až po něm?
To netuším.
Podle mě musíme věnovat pozornost všemu, co je rozruší.
- Flo, vím, že jsi tu nová. - Jsem tu osm let.
Takže možná nevíš, jak to chodí.
Žádám tě, abys o tom se mnou už nikdy neoficiálně nemluvila.
Promiň, nevadí?
Davide, nemusel bys ty křupky, co ti spadly na zem, jíst tak nahlas?
- Zdravím. - Zdravím.
- Dobrý den. - Připravený vyrazit do akce?
Uvidíme.
Kam vás dali?
- Nahoru? - Do místnosti 406.
Můj starý kabinet.
Proto se tam cítím tak dobře.
Promiňte mi to vyrušení.
Ne, vyrušení jsme potřebovali jako sůl.
Tak jo.
Mami!
Ahoj!
Krásně voníš.
Ukaž se mi.
Vypadáš tak stylově. Kde je Alexis?
- Dorazí zítra. - Vlakem?
- Koupila si auto. - Jak dospělé.
Je jí 35. Když ti bylo 35, mně bylo osm.
- Měla jsi definitivu. - Teď je ti 27 a mně 40.
- Neuvěřitelné. - Vtipy o věku jsou trapný, mami.
Alexis začíná mluvit o tom, že by chtěla mít dítě.
- Aha. - Jo.
- Dobře. Jsi ještě strašně mladá. - Ve stejným věku jsi měla mě.
Tehdy byla jiná doba.
- Alexis by měla geriatrický těhotenství. - Ale ty ne.
Já vím. V New Yorku bych byla náctiletá máma. To by bylo sexy.
- Dítě je vážná věc. - Já vím. To byl vtip.
Nemusíš souhlasit se vším, co chce tvoje partnerka.
- Mami! - Alexis mám ráda. Zbožňuju ji.
- Přestaň, prosím tě. - Neměla by tě takhle ovládat.
Neovládá mě! Jenom o tom spolu mluvíme. Proč jsi…
- Pořád splácím tvoje studentské půjčky. - Fajn. Promiň, že jsem ti něco řekla.
Příště ti nic neřeknu. To našemu vztahu určitě prospěje. Díky moc, mami.
- Omlouvám se, zlatíčko. Jsem ve stresu. - Všechno je v pořádku.
To už neříkej, prosím tě.
- Zajdeš se mnou do pekárny? - Jenom mě hoď domů.
Bývalá studentka, které jsem nedala zápočet.
- Můžu dostat bûche de Noël? - Máme jenom 30centimetrový.
Perfektní. Dcera ho má nejradši. Bude…
Nechodila na semináře a nepracovala. Nebylo to osobní.
- Můžu zaplatit? - Můžu to napřed zabalit?
Samozřejmě. Žádný spěch.
Přiložte kartu.
- Omlouvám se. - To je v pořádku.
Když pomineme všechno ostatní, kde jako nechala svou sebeúctu?
Měla by se stydět.
- Je to jako řecké divadlo. Jako Oresteia. - Ne, není.
Je to rodinné drama, ve kterém každá akce vyvolává následky,
které se pak musí vyřešit. Víc řecké to být nemůže. Caitlyn je Klytaiméstra.
- Khloe je Elektra. A my jsme Fúrie. - To je úžasný rozhovor.
- Představ si s nima vyrůstat. - Miluju popkulturu. Jupí.
Ale není to řecká tragédie.
Smyslem tragédie je přece vzít něco neovladatelného a podrobit to struktuře.
- Proto mají tu reality show. - Ne, Johne. Má to otevřený konec.
To nemůžeš srovnávat. Jsou to ontologické a fenomenologické protiklady.
Ty jedna svůdnice.
Definice tragédie je jediná, úplná a celistvá akce.
Tvoje matka nedokáže pochopit vyvíjející se formy.
- Co? - Není nezávislá myslitelka.
V tom nevyniká. Má ráda věci prověřené časem, které nemusí aktivně vyhodnocovat.
Přestaň, prosím.
Miluje věty typu: „Pan Went ukradl paní Parsonové rukavici! Skandál!
Starkling toužil po Lily. Umřela při šití klobouků.“
- Jmenuje se Selden. Proč mě zesměšňuješ? - Uvízla ve věži ze slonoviny.
Aspoň v té věži jsem, Johne. Aspoň jsem uvnitř té věže.
Na rozdíl od tebe, který v té věži není.
A do tý posraný věže už nemá přístup, protože tam vodil malý holčičky.
- Dost. - Cože?
Tvého otce suspendovali, protože měl sex se studentkami.
A já musím řešit následky.
Lidi mě soudí, mluví o mně a studentky jsou ze mě rozrušené!
A ty si tady jen tak sedíš a posmíváš se mi.
- Lidi. - Jaký následky?
Čekáš, až odejdu do důchodu a zmizím ti ze života, sakra.
- Co se to děje? - Správně. Máš pravdu, Johne.
Po 30 letech života a spolupráce s tebou
chci na tomhle báječném světě žít sama.
Dost!
Ale teď přijdeš o důchod,
protože ti 21letá studentka komunikace udělala nějakej motorboating.
A já budu muset po zbytek života snášet, jak mi po domě chodíš v boxerkách,
ze kterých ti visí ty tvý zatracený koule.
Přestaň!
Panebože.
- Moc se omlouvám. - Holčičko…
- Tak špatné to není. - Nadechni se, bejby.
- Věděla jsem o tom. - Tys o tom věděla?
- Nic konkrétního ne, ale… - Měli jsme otevřené manželství.
- To ses posrala, mami? - Cože?
- Jsem jedináček, matko. - Matko?
V domě jsme byli jenom my tři. A vy jste mi něco takovýho zatajili?
- Chtěli jsme ti to… - Věděla jsi, že píchá studentky?
- Nebylo to proti pravidlům. - Mlhavě.
Víš, kdo taky mlhavě věděl o něčem špatným? Němčouři za druhý světový.
To není vhodné přirovnání.
- Odcházím. - Máme bûche de Noël.
- Vezmu si ho. - Taky ho chci.
- Tak si ho kurva nechej! - Tak jí kousek odkroj!
Sid! Sid, zlatíčko. Promluvme si o tom.
- Bejby. - Máš ten moučník?
Odkrojila jsi mi kousek?
- Slečinko! - Můžeme jet?
To je nepřijatelné chování!
Ta roláda stála 48 dolarů!
Vypadni odsud!
- Tohle je i můj dům. - Dneska přespi jinde, prosím.
Myslím to vážně. Končím. Už nebudu podporující žena.
Už to nebudu dál snášet. Konec.
Uklidni se.
- Vypadni, kurva! - To má být vtip?
- Dobře. - Zmiz!
Podělaná psychopatka. Fajn.
Domníváte se, že román je v našem kulturním diskurzu stále relevantní?
Často přemýšlím nad tím, co jednou v rozhovoru řekl Vladimir Nabokov.
Parafrázuju ho: „Nechci zasahovat do…“
…rodiče ze mě chtěli mít inženýra.
Řekněte nám, co vás čeká teď?
Vlastně teď učím.
A jak jste řekla, moje manželka je také spisovatelka.
Poznali jsme se v Iowě. A má to obrovské výhody. Oba rozumíme kreativnímu procesu.
Ale s malým dítětem je to pochopitelně zatraceně náročné.
JOHN – JSEM NA CHATĚ. UMRZNU TADY, SAKRA. PO PÁTÉ BUDU DOMA.
POKUD SES UŽ UKLIDNILA.
SID – OTEVŘENÝ MANŽELSTVÍ? TOS MI MĚLA ŘÍCT
Chci jen život bez komplikací.
Když nemůžu mít moc,
můžu být aspoň ušetřena dramat ostatních lidí?
A jejich chování.
A jejich potřeb a tužeb.
Je to sobecké?
Právě jsem se octla ve fázi života…
kdy už nechci myslet na nikoho jiného.
Jdu nevhod?
PODLE KNIHY JULIE MAY JONASOVÉ
Překlad titulků: Jakub Doležal