Valójában most jöttem rá, hogy…
többé talán sosem lesz hatalmam egy másik ember felett.
A hallgatóim…
egykor térden állva próbáltak lenyűgözni.
Ma úgy vélik, hogy amit tanítok az… elavult.
A lányom, aki istenített engem,
most úgy találja, hogy az egész személyem…
felesleges.
És bár megvan az esélye, hogy egy férfi lemond
valamiről a kedvemért…
talán nem leszek egy spontán erekció kiváltója… soha többé.
És hát idősödő nőként,
mi lehetne annál is megalázóbb,
mint hogy végleg elveszítem a vonzerőmet.
Szerintem ez elszomorító.
Nem igaz?
Mi a fasz? Mi a f…
Ó, bocsi.
MINDIG IS A KASTÉLYBAN ÉLTÜNK
HAT HÉTTEL KORÁBBAN (AMIKOR MINDEN MÁS VOLT)
Salátát készítek a tanszékünk ülésére.
Ez lesz a 30. évem az egyetemen,
és ez lesz a 30. tanszéki ülésem.
De…
burokban születtem, szóval…
ez egy „basszátok meg” saláta.
Aminek láttán mindenki szégyellni fogja, amit hozott.
- Azt. Igen. - Ezt?
- Köszönöm. - Parancsolj.
Ez az ülés izgalmas lesz, ugyanis kitört egy szexbotrány.
Viszony egy professzor és a diákjai között. Hm.
És amilyen az én szerencsém…
a szóban forgó professzor pont…
…a férjem.
Oké. És a IX. címes helyzet?
Andre! Van valami fejlemény?
Oké. Hagyjuk is az előjátékot!
A vádlók száma már hatra duzzadt.
Öö. Hat fiatal nő. Hát, már nem túl fiatalok…
Az aláírások száma a petíción,
amely John eltávolítását követeli…
Hű! Ezernél több az öregdiákokkal együtt.
Ó…
Egyetemista koromban mindegyik professzorral dugni akartam.
Öreg, fiatal, férfi, nő, de…
Túl gyáva voltam. Mm.
Ahogy George Bernard Shaw mondta egyszer…
Bűn ifjakra pazarolni egy feszes segget.
Hát itt vagyunk.
- Te jó ég… - Nem megmondtam?
- Évekkel ezelőtt… - Oké?
- Nézzük át! - …beléptem az irodájába, és bumm!
Ott volt egy lány, a mellei az arcában…
Öh, ezt hogy is hívják?
- Szexuális ragadozó? - Más idők voltak.
Mmm… Tényleg?
Drágám? Most volt? Nem. Szóval más volt.
- Emberek! Ne kezdjük… - Ó! Vízibiciklizés.
- Nem vízibiciklizés. - Motorcsónakozás a helyes kifejezés.
- Óhm… - Mi? Nem.
- Motorcsónakozás. - Rákeresek.
Motorcsónakozás. Egybe.
- Ne csináljuk… - Ez metafora?
Oké. Menjünk be!
John felfüggesztése érvényben van a tárgyalás időpontjáig,
amit ki kell tűznünk.
Lesz egy jelentés, amit öh… összeállítunk.
Öh, szeretnék gratulálni Davidnek, amiért…
- Igen? - …gyorsan belejött a vezetésbe.
Nagyszerűen csinálod!
Hurrá Davidnek?
Ez az, David!
„A motorcsónakozás az arc benyomását jelenti
két terebélyes mell közé.
A fejet gyors ütemben jobbra és balra mozgatjuk,
miközben kiadunk egy erélyes
»brrrr« hangot.”
- Ó! - Bemutatom a felsőoktatást.
- Oké. Van valami a… - Ó, ne haragudjatok!
Úgy sajnálom, elnéztem az időt. El sem hiszem!
- Éppen továbbléptünk. - Folytassátok! Öh… David!
Van még valahol egy szék, vagy öh…?
Hé! Bocsánat.
Itt az enyém.
Ó, tényleg. Találkoztál Vladimir Vladinskivel?
Ó! Az… az új öh… professzorsegédünk?
Öh… nem.
Nem volt szerencsénk… még.
Kérlek, ülj le!
Ó! Jól vagyok.
A hátam miatt úgyis jobb állva, és idősebb vagy.
Ó, a végét meg sem hallottam, de…
Oké, haladjunk tovább!
- Mármint szakmailag értettem. - Csak vicceltem.
Kell még két önként jelentkező a Meckleburg ösztöndíjhoz, és…
Hogy áll a bevásárlás?
- Megvannak a jelentkezők. - Elpakoltam.
A hatodik oldalon van…
- Remek. - Igen.
- …a tanszék értékrendje. - Éspedig?
- Tiszteletadás… ez egyértelmű. - Balszerencse a földön hagyni.
Legyünk tömörek! A bizalmasság fenntartása,
konstruktív hozzáállás, helyes szemlélet fenntartása…
- Igen. - Van kérdés?
Minél többször mentünk…
Mm. Ó, imádták a salátámat!
Felfalták, szóval öh…
Úú! David sajtos makarónija.
- Ú! - Megkóstolod?
Öm, nem ehetek glutént. Ja, sajnos.
Ó! Cöliákiád van?
Tudod, a fiam barátja is lisztérzékeny.
Öh, ez inkább testképzavar.
Óh…
Még egyszer köszönöm a széket.
Ó, nincs mit. A szék csendes gyilkos.
- Ó! Igen hallottam. - Mm.
És próbáltad már az írópolcokat?
Nem, de kéne, nem igaz?
- Nem tudom, kellene? - Jót tenne a combizmomnak.
Óh!
Öhm…
Na, és megszoktad már a vidéki életet?
Igazából, hát öh eléggé szenvedek.
Uramisten!
- Ó, szia! - Szia!
Jó ég! Öh… Szia, szia!
Cynthia vagyok.
- Ó! Te is nálunk tanítasz, igaz? - Ja.
- Igen. - Egy órát tart.
Szia! Öh… Kurva jó a regényed.
Komolyan. Egészen elementáris.
- Alig vártam, hogy találkozzunk! - Ó! Hát én nagy… csalódás vagyok.
Csúcs! Én is.
Bocs, hamarabb ideértem volna, de a lányunk…
valahogy összefosta a ruháját.
Jaj, ne!
Én… már mondtam Vladnak, hogy olvassa el a könyved.
Hát én sem olvastam az övét, szóval kvittek vagyunk.
Á! Nem olyan jó, mint a tiéd.
- Ó! Öh… - Köszi.
Miért nem jöttök át hozzánk pár koktélra a héten,
és cserélhetnénk…
- kötetet mindkettőtökkel. - Ühüm.
Öh. Ó, én nem iszom, de ő itt imád, ha nem vagyok mellette.
- Nem muszáj innunk. - Ó, nem.
Én tényleg szeretném, ha inna, az… öö…
jót tesz neki.
- Ja. - Upsz.
- Öhm, bocsi. - Ó!
Elrabolhatom őket egy percre?
Igen, majd küldök egy e-mailt.
- Oké. - Igen.
- Örültem. - Vladimir teljes időben van,
ez őt jobban érinti. A nyugdíjpénztár papírjait kellene aláírni…
Nagyon igazságtalan.
Borzasztó lehet a helyében lenni, úgy sajnálom.
Felfoghatatlan, hogy még nem nyilvánított véleményt.
- Ez nem lesz probléma. - De ez van.
Neki ez biztos megszokott.
Légy jó!
Figyelj!
- Van egy kérdésem. - Talán van válaszom.
Te elolvastad már azt a jelentést?
El hát.
Átküldenéd nekem?
Légyszi!
- Oké. - Köszi.
Óh! Élvezd!
- Mm! - Mm!
TOVÁBBÍTVA: IX. CÍM JELENTÉS
NE MUTASD MEG SENKINEK!
Botrányos.
Számomra nagyon nehéz megérteni, hogy a…
- Megsóztad? - Igen.
…kölcsönös megegyezésen alapuló jó viszonyok,
nem a hatalmi dinamika ellenére, hanem épp a hatalmi dinamika miatt,
utólag sértőnek vagy károsnak tekinthetőek,
annak ellenére, hogy…
- Más fűszert is tettél rá? - Köményt.
Ó, baszki!
Nőként úgy vélem, ez egy kissé sértő.
Elmondanám ezeknek a nőknek, hogyha bánatosak,
az valószínűleg nem a szex miatt van,
hanem mert túl sok időt töltenek a neten azon tépelődve,
hogy mások mit gondolnak róluk.
Friss hús!
Elkészült.
Nem rossz.
Az az igazság, hogy Johnnal kötöttünk egy megállapodást.
A mai gyerekek nyitott házasságnak neveznék,
csak a szörnyű beszélgetések nélkül.
- Elolvasták a levelemet? - Nem jött fel.
Elintéznéd a komposztot jövő vasárnap előtt? Nem!
Tűnés innen, kis haver!
El kéne olvasniuk.
Legalább tíz éve, hogy ránéztem egy diáklányra.
Mi ez, a hatvanas évek? Miért hívod őket diáklányoknak?
Kitűzik a tárgyalás dátumát.
Jó, mert én sosem szegtem meg a szabályokat.
Gyakorlatilag.
Pontosan.
Hoznál egy törcsit, légyszi?
Nem válaszoltál.
Óh, elintéznéd a komposztot még jövő vasárnap előtt?
Talán. Találkoztál az újakkal?
A helyetteseinkkel?
- Nem cserélnek le minket. - Mm, reméljük.
De igen, találkoztam velük.
Fiatalok, pirospozsgásak, és ígéretesek.
Mm, majd kiverjük belőlük.
Vlad, a férj átjön koktélozni jövő vasárnap.
- Jobban megismerhetjük. - Amikor Sid itt van?
Ó, basszus!
Oké, öh… akkor átteszem.
- Ha Sid megjön… - Ühüm.
Erről az egész ügyről ne mondjunk neki semmit!
Nézd! Ab… a lányunknak nem kell tudnia erről az egészről…
A szombati vacsora legyen lazac?
- Ja, majd meggrillezem. - Ühü. Hozok friss hozzávalókat a piacról.
Ott van a salátám. Mindjárt lehet szedni.
Jó.
És csinálj valami tésztát vagy valami mást!
Öö. Nem ehetek csak halat meg zöldséget. Elsorvadok.
Arra gondoltam, hogy elhagyom a glutént.
Kérlek, ne!
Miért ne?
Nem akarok Siddel beszélni erről.
Köszönöm.
Tudom, hogy ez neked sem egyszerű.
Ühüm.
- Értékelem, amit csinálsz. Ez a lényeg. - Hm.
- Milyen megható! - Komolyan.
Ami engem illet, én csak csinálom, amit eddig is.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Éveken át mi voltunk Johnnal az álompár az egyetemen.
Ő, a költészettudós, a karizmatikus tanszékvezető.
És én… a kreatív írás professzora, akiért mindenki odavan,
az egész tanszék legnépszerűbb kurzusának szenvedélyes oktatója.
Mizu, ribik?
Nők az amerikai regényben. A témában résen kell lenni.
Ez szójáték volt.
Két cappucino.
- Köszi! - Az egyik szójás?
- Szójás. - Szuper. Köszönöm.
- Köszönöm. - Tejes.
Szóval, öh…
- Beszéltünk valamiről… - Ühüm.
…és mi szeretnénk mondani valamit.
- Ühüm. - Ó, igen! Én is ezt szeretném! Kérlek!
Bocsi.
Semmi baj.
- Igazán? - Öhm…
Mi csak szeretnénk… öhm, elmondani… hogy…
Ah…
Nem muszáj támogató feleségnek lenned.
Ejha!
Oké.
Még valami?
Hát, öö…
- Mert… mert szerintünk te egy… - Igen.
…dögös, okos nő vagy.
És szerintünk nagyon vonzó vagy.
- Igen. - Hm.
És…
úgy gondoljuk, hogy nem kell kiállnod a férjed mellett.
Kedves, drága barátaim!
Annyira hízelgőnek tartom az aggodalmatokat.
…a vállunkon. Ránk nehezedik majd,
- épp ezt próbálom elkerülni. - Jó, értem.
- Csak mondom. - Istenem!
Egyszer viszonyom volt ezzel a férfival.
- Az üléseken… - Segíts!
- …ha szűk nadrág volt rajtam… - Zsepit!
…már attól is elélveztem,
- ha profilból láttam az arcát. - Fogd a zacskót!
- Az idő leegyszerűsíti a dolgokat… - Csak a zacskót.
…ha értik, mire gondolok.
- Kész vagy az akcióra? - Kis híján.
Figyelj! Tudod, ö… beszéltem pár diákkal,
- akik azt mondták, ma találkoztak veled. - Ühüm.
Öhm és tudod, nagyon aggódom értük.
Mert azt mondták, idegesek voltak a beszélgetés alatt.
Oké…
Tudod, mert vannak olyan áldozatok, akiknek nagyrészt nem hisznek a cinkosok,
akik gyakran idősebb nők.
David!
Úgy gondolom, körültekintőnek kell lennünk azt illetően, hogy mit osztunk meg velük.
Bocs, azelőtt voltak idegesek, hogy beszéltek velem,
vagy azután, hogy beszéltek velem?
Arról nem kaptam információt.
Ha meghallom, hogy „ideges diák”, az jelentékeny.
- Oké. Flo! Tudom, hogy még új vagy. - Nyolc éve vagyok itt.
Szóval talán nem tudod, hogy működnek itt a dolgok,
de megkérlek, hogy soha többé ne beszélj velem ilyesmiről, még hivatalosan sem!
Bocsi. Ugye nem baj?
És David! Nem tudnád hangosabban enni azt a rohadt chipset,
amit a földről szedtél fel?
- Helló! - Ó, helló!
- Á, szia! - Kész vagy az akcióra?
- Öh, meglátjuk. - Ühüm.
És hová dugtak?
- Az emeletre. - A 406-osba tettük.
Ó! A régi irodám.
Ó! Ezért olyan jó ott a hangulat.
Bocs, nem akartam zavarni.
Ó, nem, nem, épp arra volt szükségünk, hogy valaki megzavarjon.
- Hm… oké. - Oké.
- Menjünk? - Jó.
Szervusz!
Anya!
Szia!
Ah!
Mm!
- Mm! Jó illatod van. Hadd nézzelek meg! - Szia!
Ó, milyen fess vagy!
- Hol van Alexis? - Ő holnap jön.
Vonattal?
Öm… vett egy kocsit.
Ú! Felnőttes.
Harmincöt éves. Ennyi idősen már nyolc éves gyereked volt.
Most pedig 27 vagy, én meg 40 lettem.
Elképesztő!
Korral viccelődni nem menő.
Szóval, Alexis beszélni akar velem a gyerekvállalásról.
- Ó! - Ja.
Oké. Hm. Mármint öh… még fiatal vagy.
- Annyi vagyok, amennyi te voltál. - Azok más idők voltak.
Alexis már így is idős lenne kismamának.
Tudom, rád gondoltam.
Ja, tudom. New Yorkban tinianyának számítanék.
Egész szexi.
A gyerek komoly dolog.
Tudom, csak vicc volt.
Csak mert a partnered akar valamit, nem biztos, hogy az neked is jó.
- Anya! - Bírom Alexist.
- Szeretem Alexist. - Légyszi! Hagyd abba!
De ne hagyd, hogy átgázoljon rajtad!
De nem gázol át rajtam! Csak beszélünk róla.
- Miért vagy ilyen… - És még mindig fizetem a diákhiteledet.
Oké, anya. Úristen! Bánom, hogy elmondtam.
Legközelebb semmit sem mondok neked. Ez kurva jót tesz a kapcsolatunknak!
Köszönöm, anya.
Ah, figyi, édesem!
- Sajnálom. Sok a stressz. - Semmi baj.
Kérlek, ne mondd, hogy semmi baj!
- Szeretnél beugrani velem a pékségbe? - Csak rakj ki valahol, légyszi!
Egy régi diákom, akit meg kellett buktatnom.
Kaphatok egy fatörzs tortát?
Már csak 30 centis van.
Ó, tökéletes. A lányom kedvence, ő…
Nem járt be az órákra, és nem fektetett bele munkát.
Nem volt személyes.
- Fizessek most? - Beletehetném a dobozba?
Ó, persze! Csak nyugodtan.
Érintheted.
Ó! Bocsi.
Semmi baj.
Mindent félretéve azt nem értem, hogy miért nincs önbecsülése?
Szégyellhetné magát.
Mint a görög színház.
- Az „Oreszteia”. - Nem, dehogyis!
Egy családi dráma…
…ahol minden cselekvés olyan következményt szül,
amivel számolni kell. Mi görögebb ennél?
Caitlyn Klütaimésztra,
Khloe meg Elektra, és mi, a Fúriák.
- Ez egy csodálatos beszélgetés. - Képzeld el a gyerekkorom!
Imádom a popkultúrát. Éljen a popkultúra, de az nem egy görög dráma.
Hiszen a tragédia lényege,
hogy egy kezelhetetlen dolgot beillesztünk egy szerkezetbe.
- Pont ezt csinálják Kardashianékkel. - Nem, egy nyitott befejezésű mű
nem hasonlítható össze vele.
Ontológiailag és fenomenológiailag ellentétesek.
Ú! Te kis mocskos szájú.
- Jaj, ne! - A tragédia meghatározása:
- egy teljes, egész, lezárt cselekmény. - Figyi!
Anyád nem tart lépést a műfajok fejlődésével.
- Tessék? - Ja.
Sose volt független gondolkodó, nem megy neki.
Hogyha a dolgok kiállták az idő próbáját, nem kell kiértékelnie őket.
Kérlek, elég!
Szeretné, ha minden olyan lenne, mint Mr. Winston és Lady Parson.
„Hú, vérlázító!”
Starking vágyott Lilyre,
- de meghalt kalapkészítés közben. - A neve Selden.
- Miért gúnyolsz ki? - Ott ragadt az elefántcsonttoronyban.
Én legalább a toronyban vagyok, John.
Legalább még ott vagyok. Nem úgy, mint te, te nem vagy a toronyban.
Nem is engednek be többé a kibaszott toronyba,
- mert kislányokat vittél be magaddal! - Hé, hé!
- Mi? - Apádat felfüggesztették az egyetemen,
mert lefeküdt a diákjaival!
- Ah. - És én iszom meg mindennek a levét.
Mindenki elítél, kibeszél…
- A diákok idegesek miattam! - Ah!
Te meg itt üldögélsz,
- és gúnyolódsz rajtam? - Ne már!
Te minek iszod meg a levét? Arra vársz, hogy kihúzzam a nyugdíjig,
- aztán húzzak a picsába. - Mi folyik itt?
Ó! Így van, John.
Igazad van. 30 évet éltem és dolgoztam le veled,
- és csupán az az egyetlen vágyam… - Anya!
- …hogy egyedül maradjak! - Elég!
De most még a nyugdíjat is elveszíted,
mert egy 21 éves kommunikáció szakosnak belemotorcsónakoztál a csöcseibe.
- Mi? - Itt ragadtál, és életem végéig nézhetem,
- ahogy ténferegsz a házamban… - Anya!
- Elég! - miközben a heréid kilógnak
- a rohadt gatyádból. - Állj!
Úristen!
Óh.
Annyira sajnálom.
Édesem!
- Ez nem annyira rossz. - Bébi! Figyelj!
- Mély levegő. - Tudtam róla.
Te tudtál róla?
- Hát öh, a részletekről nem, de öh… - Ez egy nyitott házasság.
Anya! Mi a faszom?
Mi az?
- De egyke vagyok, anyám! - Anyám?
Hárman éltünk a házban.
Eltitkoltatok előlem egy ilyen tényt?
- Beszéltünk róla, hogy elmondjuk, de öh… - Tudtad, hogy diákokat dug?
- Hé! Nem vétettem a szabályok ellen. - Nagy vonalakban.
Kik tudták nagy vonalakban, hogy baj van? A németek a második világháborúban!
Hát ez egyáltalán nem volt ideillő hasonlat.
- Elmegyek. - De vettem fatörzs tortát!
- Elviszem! - Én is enni akarok.
Akkor tartsd meg, baszki!
Csak hagyj neki egy szeletet!
Sid!
Sid, édesem! Beszéljük meg, rendben?
- Szeretném… - Bébi?
Megvan a torta?
Hagytál egy szeletet?
- Kishölgy! - Mehetünk?
- Ez… ez elfogadhatatlan viselkedés! - Köszönöm.
Ez itt egy 48 dolláros torta!
Te menj… Menj el innen!
- Ez az én házam is. - Keress más helyet, ahol aludhatsz, John!
Kérlek! Komolyan elegem van. Nincs több támogató feleség,
nincs több kitartok melletted… Vége, ennyi!
Nyugodj meg!
Húzz a fff… faszba, baszki!
- Oké. Jól van. - Tűnj el innen!
Kibaszott őrült vagy, oké.
Mit gondol, a regénye még releváns
ebben a kulturális párbeszédben?
Gyakran jut eszembe az, amit Vladimir Nabokov mondott egy interjúban.
Valahogy így szólt, öh… „Nem akarom megérinteni a szíveket,
a szüleim mérnöknek szántak.”
Mi a következő lépés?
Tanítok valójában.
És öh… igen, ahogy mondta, a feleségem is író.
Iowában találkoztunk.
És öh… ennek nagy előnye van, hiszen mindketten megértjük a folyamatot.
De egy kisgyerek mellett kurvára nehéz, mert mindkettőnknek…
A FAHÁZBAN VAGYOK.
BEFAGY A SEGGEM. ÖTKOR MEGYEK, HA MÁR LENYUGODTÁL.
MI A FASZOM, ANYA?
NYITOTT HÁZASSÁG? EL KELLETT VOLNA MONDANOTOK.
Én csupán egy zökkenőmentes életet szeretnék.
Ha már nem lehet hatalmam,
legalább békén hagynának engem mások problémáival?
Kíméljenek meg a viselkedésüktől, a szükségleteiktől és a vágyaiktól!
Vagy ez önzőség?
Én csak eljutottam az életem azon szakaszába…
…amikor már nem akarok gondolni senki másra.
Ugye jókor jöttem?
JULIA MAY JONAS REGÉNYE ALAPJÁN