- Jak zní ten citát Dorothy Parkerové? - Vlastně ho nikdy neřekla.
Jak zní? Vím, že to víte.
No tak.
Ráda si dám jedno martini.
Maximálně dvě.
Když si dám tři, jsem pod stolem. Když čtyři, hostitel si mě náležitě…
užije.
PROBUZENÍ
Směs španělských ořechů?
Váš dům je… neuvěřitelný.
Díky. Teď bych ho nejradši spálila a stala se minimalistkou.
Ne, tohle je ten nejlepší druh nepořádku.
To je vaše kniha?
Těším se, co na ni řeknete.
A já na to, až si ji přečtu.
Teď má chtít mou knihu.
Jste nervózní ze zítřejšího začátku výuky?
Jsem v pohodě. Aspoň myslím.
Znáte všechny zkratky a spletitá zákoutí?
Jak moc spletitá jsou?
- Máte už průkaz? - Ne.
Nenašel jsem kancelář, kde mě mají vyfotit.
Mám vás tam zítra vzít? Provedu vás všemi tajnými místy.
To by bylo úžasné.
Do háje!
- Haló? - Ahoj.
- Dobrý večer. - Nečekali jsme tě, Johne.
Tohle je Vlad. Vlade, tohle je John.
Klidně mi podejte ruku. Nezruší vás, když se mě dotknete.
Ne, na tom mi vůbec nesejde.
- Neprovokuj ho. - Jen si z něj dělám šoufky.
Nic mi do toho není. Nemůžu uvěřit, že vás poznávám.
- Obdivuju vaše kritiky. - Ale nepovídejte.
Vaše kniha o Ashberyho první sbírce je zatraceně dobrá.
Díky. Toho si vážím.
- Co děláš doma, Johne? - Můžu vám ji na chvíli ukrást?
- Už bych měl jít. - Ne, nechoďte.
Nemáme vybaleno. Pomůžu ženě s uspáváním.
Vy milí moderní otcové. John mi ani jednou nepomohl naše dítě uspat.
- Jak se vaše holčička má? - Jsou jí tři. Je to ďáblice.
Ten věk miluju. Pořád je můžete ovládat svým tělem.
Určitě je to lepší, než když jí byly dva. To Cynthii málem zabilo.
Doslova.
Vyprovodím vás.
Dobře.
- Těšilo mě. - Jo, mě taky.
- Z brady ti zase roste chlup. Jen ať víš. - Do prdele!
Včera tam nebyl.
- Musíme si promluvit. - Ne.
- Poslouchej. - Ne. Ani tady nemáš být.
- Přestaň se chovat jako puberťačka. - Nehaň puberťačky.
- Měl jsem čas přemýšlet. - To je mi fuk.
- Přestaň. Uklidím to. Sedni si. - Ne, musím se najíst.
- To martini jsem vypila na lačný žaludek. - Udělám ti sendvič. Posaď se.
- Omlouvám se. - Za co se omlouváš?
- Za to, že jsem tě rozčílil. - Dobře.
Sedni si.
- A že jsem byl hrubý. - A přezíravý.
- Jo. - A patriarchální.
To se mu nelíbí.
Promiň, že jsem tě bral jako samozřejmost.
Ale přemýšlel jsem o tom.
A došlo mi…
Stačí, když to slyšení odložíme do konce roku.
A než se to slyšení uskuteční, odejdu do důchodu.
Dostanu plnou penzi a bude po všem.
Vymyslíme, jak toho dosáhnout?
- Vymysli si to sám. - Potřebuju tvou pomoc.
Když mě Florence uvidí na kampusu, praští mě tím pravítkem, co má v zadku.
Víš…
Do případu se zapojila Lila. Jako žalobkyně.
- Kdy? - Minulý týden.
Takže je ve tvém nejlepším zájmu, abys mi pomohla to slyšení odložit.
Můžeš se obrátit na Davida.
Odpoledne jsem mluvil se Sid.
Proč mi nebere telefon?
Jen se předvádí.
Jaké to je?
To je moje holka.
A pak jsem si chtěla zapsat Španělštinu 4.
Na postgraduálu ji musím dokonale ovládat.
- Chytré. - A pak posilování. Kvůli úzkosti.
Taky chytré.
A co se týče angličtiny, chci si vzít kreativní literaturu faktu.
S Cynthií Tongovou.
To nebudete chodit na moje Ženy v americké beletrii?
- Chtěla jsem… - Jistě.
- Já… - Chcete psát eseje.
Jo, snažím se.
To je chytré rozhodnutí. Moje přednáška je na podzim narvaná k prasknutí.
Studenti se tam musí prorvat z čekací listiny.
Radši na ni choďte na jaře. To bude spousta z nich v cizině.
- Přesně totéž jsem si říkala. - Tak se zapište k ní.
Ráda podpořím nové učitele.
Dále.
- Ruším vás? - Stejně už musím jít.
Ne, počkejte.
Vlade, tohle je Edwina. Moje nejlepší a nejoblíbenější studentka.
- Edwino, tohle je profesor Vladinski. - Stačí Vlad.
- Zdravím. - Zdravím.
Tak jo.
- Nashle. - Mějte se.
- Zdravím. - Zdravím.
Přišel jste na tu prohlídku.
Až po vás.
- Včera jste mi nedala svou knihu. - A já už myslela, že se nezeptáte.
No já zírám. Máte u sebe výtisk.
No…
Mám.
- Pěkná fotka. - Nenávidím ji.
- Proč? - Je trochu moc svůdná, nemyslíte?
Na touze není nic špatného.
Na čem pracujete teď?
Abych byla upřímná, už 15 let trpím paralyzující tvůrčí krizí.
- To přece není skutečná věc. - Pro mě je. Zkusila jsem všechno.
Knihu Artist's Way, mikrodávky ketaminu. A nic nefunguje.
Tak jak vás znovu nastartujeme?
- Copak na tom někomu sejde? - Ne, nikomu.
- To vám děkuju. - Ne, proto byste měla psát.
Protože nikomu nesejde na tom, jestli to uděláte.
- Takže můžu psát svobodomyslně? - Můžete psát, co budete chtít.
Něco tajného, nemravného. Co bude jen pro vaše oči.
Poslední dobou se snažím všemu tajnému a nemravnému vyhýbat.
A prospívá vám to?
MAXIMÁLNÍ POČET STUDENTŮ: 60 POČET ZAPSANÝCH STUDENTŮ: 24
Věřte mi. Po prvním týdnu už bude jen prostor na stání.
DAVID – JESTLI SI CHCEŠ PROMLUVIT, VE 3 BUDU V POSILOVNĚ.
Čau.
Začala jsi beze mě?
Jen se zahřívám.
Dorazíš na páteční fakultní šťastnou hodinku?
Nejspíš ne.
Už znáte datum toho slyšení?
Pracuje se na tom.
Bude to během tohoto semestru, nebo toho dalšího?
- Bude to brzy. - Jen jsem tak přemýšlela.
Kdybychom to odložili až na konec akademického roku,
John by mohl odejít do důchodu. Zmizel by
a katedra by se vyhnula celé té patálii.
Jde o Lilu?
- Mohl bys mi pomoct? - Ani nápad.
Nepočítej s tím, že se do toho budu plést.
Fajn.
Víš, co je zajímavé?
Už od roku 1996 mám na téhle škole tutéž e-mailovou adresu.
Já taky. Co je na tom zajímavého?
Jen je zajímavé to, jak neprofesionálně jsme tehdy používali e-mail.
Já byla tehdy naivní. Chtěla jsem získat definitivu.
Ale tys seděl v mé hodnotící komisi, viď?
Je to tak, že?
A tehdy jsme si psali ty strašně milé a sexy e-maily.
A samozřejmě dělali i další věci.
Jen abych si to potvrdila, o těch věcech
tvoje žena stále neví, viď?
- Tohle je pod tvou úroveň. - Taky jsem si myslela. Ale zjevně není.
Promiň.
Dobře.
Uvidím, co se dá dělat.
Děkuju ti.
Měla bys vědět, že tohle byl neuspokojivý rozhovor.
Když si pomyslím, že jsem té nabubřelé upjaté školní kryse dovolila mě šukat.
Ale má obřího ptáka, takže…
KOMU: SID OZVEŠ SE MI?
SID ZEMŘEL NĚKDO?
KOMU: SID CO KDYBYCHOM ZEMŘELI MY?
Určitě je zaneprázdněná.
- Dobrý den! - I vám!
Běžím pro Phee. Za zpoždění musíte platit.
Jo, pamatuju si, jak z vás všude tahají peníze.
- Dorazíte v pátek na tu party? - Nejspíš ne.
Ale no tak! Dorazte, prosím!
Pamatuju si, jak si muži dávali ruce za hlavu,
když jsem dřív chodila se Sid na hřiště.
Jsou jako pávi.
Když je přitahuje nějaká žena, snaží se být co největší.
Ahoj, Davide.
- Zařídil jsem ti schůzku s Lynn. - Ne.
Víš, že jinak to nejde.
To teda nevím.
Schůzka s rektorovou ženou je tak pokoutní.
- Bude to nejefektivnější. - Kdy se s ní sejdeme?
Chce se sejít jen s tebou. Nemůžu mluvit. Jsem na akci.
Dřív jsem se dokázala udělat za vteřinu.
ZANEDBATELNÉ VŠEOBECNOSTI VLADIMIR VLADINSKI
Promiňte.
- Už je po osmé. - Děkuju ti.
Sakra.
Mluvila jsi s Davidem?
Dnes se mám sejít s Lynn.
Díky.
Stojí to za to?
Bohužel ano.
- Vystřílel všechen prach? - Nemyslím.
Ale to jsem si o sobě taky dřív nemyslela.
Hezoun.
Je skoro tak sexy jako já dřív.
Tys kouřila?
Ne.
Tohle je rektorův dům.
Je to jako Bílý dům. Propůjčí mu ho naše univerzita.
Prezidentem i rektorem je vždy někdo, kdo vůbec nepotřebuje bydlení zdarma.
Nevidím důvod, proč bych měla.
Celá ta věc mě velmi znepokojuje. A pro ženy našeho věku je to urážlivé.
A pro tebe je to ponižující, nemyslíš?
Ano. No, Lynn, já…
Tvůj obličej vypadá naprosto báječně. Co s ním děláš?
Tohle slyšení by pro univerzitu přišlo ve velmi špatný čas.
Je někdy špatný čas na pravdu?
- Šlo o konsenzuální poměry. - Taky jsem jednou ojela profesora.
Po té noci se mi už neozval. A to mě zničilo.
- To je mi líto. - Statistika.
- Byla jsi statistický údaj? - Učil statistiku.
Ale za tu zkušenost jsem vlastně ráda.
Byl totiž neobřezaný.
Byla to jiná doba, že?
Pamatuješ, jaké to pro nás bylo?
Byl to gaučový casting.
Je dobře, že už to tak není.
Jistě.
Lynn, nezapomeň,
že poslední aférku se studentkou měl před víc než deseti lety.
John si je vědom, že časy se změnily.
Teď už by nic takového neudělal.
Máš tak krásně vytvarovaný obličej.
Koupila jsem si jeden přístroj ve slevě.
Pošlu ti odkaz.
Určitě ho dokážeš udržet na uzdě?
Rozhodně.
LILA – ZDRAVÍM. OMLOUVÁM SE VÁM ZA VČEREJŠEK. VÁŽNĚ S VÁMI CHCI MLUVIT.
MŮŽETE SE STAVIT? PRACUJU DO 5.
Tak ať to máme za sebou.
Díky.
Hej!
Počkejte!
Promiňte, jenom jsem chtěla…
Když jste onehdy přišla, neměla jsem…
Můžete… To přede mnou jako ujíždíte? Vy krávo!
DAVID – SLYŠENÍ ODLOŽENO DO LÉTA. GRATULUJU.
JEN ABYS VĚDĚLA, VŮBEC NIC JSEM NEUDĚLAL.
MŮŽEŠ PROSÍM SMAZAT TYHLE ZPRÁVY?
- Ahoj. Hádej, co se stalo. - Co?
Dokázali jsme to. Zasraná Lynn.
Slyšení je odloženo do léta. Jen tak.
Věřil bys tomu?
- To si ze mě děláš prdel? - Nedělám.
- Neuvěřitelné. - Nemůžu uvěřit, že to jen tak skončilo.
To je fantastické.
To je vážně fantastické.
No já zírám.
Jsem na tebe moc hrdý.
Zato já se za sebe strašně stydím. Ale účel světí prostředky. Možná.
To musíme oslavit. Otevřeme pár lahví šampaňského.
- Co to děláš? - No… Měl jsem nějaké plány, ale…
- Měl rande. - Zruším je.
Ne. Nic neruš. Oslavíme to zítra.
Určitě?
Určitě. Taky mám plány.
Že děkuju tvému bývalému příteli.
Být tebou, udělám něco s tím obočím.
Díky za radu.
- Ahoj, zlato. - Ahoj. Moc ti to sluší.
- To je kašmír? - Je to umělina.
- Dáte mi bílé víno, prosím? - Hned to bude.
- Bílé víno. - Díky moc.
Zdravím.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Promiňte, že jsem se vás dotkla.
Jen jsem se chtěla ujistit, že jste ve svém těle.
- A kde jinde bych měl být? - V mých snech.
Ne. Jen posledních pár dní čtu vaši knihu.
Takže vás mám pořád v hlavě.
Je to skvostná kniha.
To doufám víte.
Vždy to rád slyším od někoho, jehož názoru si vážím, takže…
Možná ji spolu někdy můžeme probrat u oběda. Pokud tedy máte rád oběd.
Ten zbožňuju. Patří mezi moje tři nejoblíbenější jídla.
Ale nemůžu s vámi poobědvat.
Promiňte. Myslím do doby, dokud si nepřečtu vaši knihu.
Měla by to být oboustranná záležitost.
Samozřejmě. Oboustrannosti si člověk musí vážit.
Kde je Cynthia?
Vzala Phee na večeři.
Bary jsou pro ni spouštěč. Pak mě tu vyzvedne.
- Máte jen jedno auto. - Víc nepotřebujeme.
To jsem si tady taky nejdřív myslela.
A co se stalo potom?
Vteřinku.
Neposadíme se?
Jasně.
- Tudy. - Jo.
Lidi na tom baví ten žhavej irskej sex.
Dobrou noc, děti. Jedu domů, abych viděla svýho potomka, než usne.
Jak se má Sid?
Výborně. Právě obhajuje případ před Nejvyšším soudem.
- Ty jo! - Já myslela, že před obvodním soudem.
Ne, před Nejvyšším soudem.
I obvodní soud je působivej.
- Zdravím. - Zdravím!
Ahoj.
Právě jsem potkala vaši studentku. Je mimořádná.
Určitě si padnete do oka.
A kdo je tenhle maličký pokládek?
Už půl hodinu ti píšu zprávy.
- Promiň. - Dobře. Jsi opilý.
- Nejsem. - Jsi opilejší než já. Můžeme už jít?
Jo. Jenom si odskočím.
Tak jo.
Jak vám jde psaní knihy? Píšete svoje paměti, že?
Jo.
Nevím.
Teď je to pro mě docela obtížné.
Píšu o době, kdy jí byly dva roky. Bylo to pro mě dost náročné období.
Jo. Vlad mi o tom říkal.
Opravdu?
Nebojte. Ve třech letech je to snazší.
Oukej. Můžeme?
Počkám v autě.
Oukej.
No…
Těším se, až si vás přečtu.
Děkuju.
Co?
Nechci odcházet.
- Brzy nashle. - Jo.
Jednou z výhod dohody mezi Johnem a mnou je to,
že když má rande, je pryč celou noc.
Objednej mi další Cosmopolitan. Musím čurat.
Pospěš si.
A já mám sama pro sebe nádherný a ničím nerušený večer.
Johne?
Lynn. Steve.
- Rád tě vidím, Johne. - Nápodobně.
- Dobrá zpráva. - Výborná. Nemůžu ti dostatečně poděkovat.
Dobrý večer.
Půjdu za svým manželem.
A kurva.
Je všechno v pohodě?
Bože!
SID PŘÍCHOZÍ HOVOR
6 ZMEŠKANÝCH HOVORŮ SID
PODLE KNIHY JULIE MAY JONASOVÉ
Překlad titulků: Jakub Doležal