Ha estat un plaer.
Igualment.
Què?
- Tens ERN. - Què és això?
Energia de relació nova.
No comencis.
- Vols una copa? - I tant.
L'hi tornaré.
MAL COMPORTAMENT
- Lila? - Hola.
Hola. Què…? Vols passar?
- És per a mi? - La pots llegir després.
Estic fent negronis. En vols un?
- Qui hi ha? - Perdona.
Què fas aquí fora?
Amb qui parles?
- Què és això? - Res.
- Te l'acaba de donar? - No.
- La puc veure? Només… - No.
No. No és res. Res de res.
- Deixa-me-la veure. - No!
Quina mosca t'ha picat?
Entesos. Vaig a posar la xarxa als enciams.
"Entenc el meu paper en la fi de la nostra relació."
Està empastifat d'hummus.
"Però les teves represàlies em van destrossar la vida."
No es pot ser més dramàtica.
"Coneixies la meva situació financera. Em vas impedir rebre…
- No li vaig impedir res. - …la beca Meckleburg
i vaig deixar els estudis." Deies que no en coneixies cap!
"Si no vols reconèixer el mal que em vas fer…"
Què vol dir?
"…informaré el comitè de les teves accions."
- Per què em vas mentir? - No ho sé.
Reina, tens un mussol.
No, aquest ull se m'infla si no dormo.
Ostres. I què faig?
A diferència del que va fer el papa, les represàlies sí que són il·legals.
- A quina hora vas sortir? - Cap a les tres de la matinada.
Us vau barallar?
No, però no m'agraden les noies que volen dormir abraçades
en lloc de follar.
Vols dir que podria anar a la presó?
No. No siguis ximple, mama. No aniràs a la presó.
- Has dit "il·legal". - Podries perdre la feina.
Crec que només vol una disculpa.
Per què?
Vas impedir que li donessin una beca?
No!
Tens manera de demostrar-ho?
Sí.
Quins talons!
- Surts? - Per què?
T'has mudat. Els talons.
Para de dir "talons".
És pels companys o per un company?
No estic d'humor.
No vaig represaliar la Lila.
Et crec. Ho demostrarem.
Aquest sac els desmereix.
A tothom li encanta aquest vestit.
A les dones. Bé. Saluda el teu col·lega de part meva.
Espero que li agradin els talons.
Talons.
Taló.
M'encanta aquest vestit.
Estimades professores,
em permeten convidar-les humilment a la velada a capella d'aquest divendres?
Meravellós.
- Recordes quan no estava de moda? - No ho està.
Però és menys humiliant, per desgràcia.
- Aquells estan embolicats. - No, en realitat no. Ja no.
Ja. Estan massa ocupats trucant la mare.
- Tu la trucaves quan estudiaves? - No contestava mai.
Jo trucava a casa un cop al mes i se'm feia insuportable.
A veure quant dura.
Creus que poc?
Aquests escriptors de ciutat s'ho tenen molt cregut.
I després descobreixen que no és tan fàcil.
Pri, quan eres cap del Comitè de Selecció de la Meckleburg,
recordes la sol·licitud de la Lila Green?
Diuen que s'ha unit al cas. Em preocupava que t'hi fiqués.
Vam enviar els treballs i les notes?
Votessis el que votessis, és comprensible.
- No diguis això. - Què havies de fer?
"Te m'has follat el marit. Un premi"?
Jo mai em venjaria per això.
Vaig avaluar el treball, que era mediocre.
- Us agrada la improvisació? - No.
Tenim els arxius. Deuen ser al magatzem.
El departament és tan…
Hosti. Com es deia? Quan no ets digital, ets…
Analògic?
Collons, sí! Som molt analògics.
Ostres, para!
Ells… sí que estan embolicats.
Sí, i tant.
- Hola. - Vaja, hola.
Tens una mica de pols als…
Un clàssic.
Et faig nosa?
Subjectapapers.
Pip, pip.
Gomes elàstiques.
John, a banda del magatzem,
on desarien els arxius de les beques?
- Ni idea. - Què feu?
No compartiran proves. Miro els missatges del papa.
Vam dir que no l'hi ficaríem.
- Tu li has ensenyat la carta. - Tenim data.
- Quan? - El 20 d'octubre.
- Tan aviat? - Ja.
Prepara el teu millor conjunt.
- Si penses venir. - És clar que sí.
M'ho apuntaré.
Estàs bevent?
Una cervesa. Són les cinc.
No, són tres quarts de cinc.
L'acaba d'obrir.
Beu a aquestes hores per culpa teva.
- Estàs content? - Són les cinc!
Són les cinc en algun lloc. Hora del vi!
És advocada. Me'n vols pagar un?
Això demostra que les relacions van ser consentides.
I ningú va patir professionalment ni acadèmicament per culpa seva.
- Gràcies. - Excepte… la Lila.
Ara la culpable soc jo?
Contra ell només tenen conjectures.
- Si tu et disculpes, no tenen res. - No, no m'he de disculpar per res.
Jo no penalitzaria mai un alumne per motius personals.
- Disculpa't i ho deixarà córrer. - De cap manera.
És ell qui s'hi va embolicar.
- Però tu hi vas intervenir. - No.
Ton pare la va espifiar.
I ja m'he disculpat.
I, d'aquí unes setmanes, m'humiliaran públicament.
Podries parar una mica?
- On vas? - A ioga.
Mare meva.
No et freguis el mussol, reina.
Tornes a escriure?
Em pensava que dormies.
- Quan ho podré llegir? - Bé…
- No t'has llegit el meu primer llibre. - Sí.
No, te'n vas llegir un esborrany i el vas descartar.
Però va pagar aquesta casa. Jo què sé?
- No t'has llegit el segon. - M'ho has prohibit.
No vaig intervenir amb la Lila.
Intenta entendre que ara mateix em passo el dia
revisant coses de fa 10, 20 o fins i tot 30 anys.
Entens que és molt difícil en aquest moment vital?
Sí que ho entenc.
Em fan mal els peus.
Pels talons.
Els arxius de les beques deuen ser al meu despatx.
Ara és el del David.
Ves-hi quan no hi sigui. Et dono la meva clau.
S'està ofegant.
El departament és un caos.
Aquell magatzem feia feredat de veure.
Vaja, hola.
Estira'm els cabells.
Més fort.
DAVID WATTS DEPARTAMENT D'ANGLÈS
TESIS
BEQUES
Un gir.
DAVID WATTS DEPARTAMENT D'ANGLÈS
ARTICLE IX
Sí que va ser només pel treball.
Entre el TDAH hiperactiu-compulsiu i la dissociació excessiva,
tinc la funció executiva fotuda.
Ja.
A més, acabo de sortir de l'armari.
- Enhorabona. - Soc ginosexual.
M'atrau la feminitat, encara que hi hagi penis pel mig.
Sí.
Són moltes coses, noi.
Sí. Per això demà no et podré entregar la redacció.
Entesos.
La podries tenir…? La podries escriure en algun moment?
Crec que sí.
Seria genial. Tu entrega-me-la quan puguis.
Sí. Gràcies.
Molt bé. Gràcies, Aaron.
Hola, Aaron.
Com ha anat?
Doncs… és intens.
És una mica particular.
Jo era un cabró quan tenia vint anys, però…
Segur que entregaves els treballs a temps.
Sí, senyora. Exacte.
Et volia preguntar si em vaig deixar el banyador a casa teva.
Ja… Ja el buscaré.
I la Cynthia?
Bé.
I el John?
De…
De meravella.
Sí.
Doncs ja ens veurem per aquí
o al claustre de dijous.
No hi pensava anar.
Hi has d'anar.
Em costa trobar temps per escriure
i, si me'l salto, tindré tot el dia.
Vlad, no.
Si vols ser titular, els ho has de demostrar.
Has d'anar a tots els claustres, unir-te a comitès,
liderar comitès i tot això.
Sí, però també he de publicar si vull ser titular.
He d'escriure el segon llibre.
Vas dir que no em distragués.
Perdona, però has de fer les dues coses.
Com?
Espavila't.
Patiràs durant un temps, però després ja no hauràs de marxar.
No estic segur que voler-me quedar.
És massa provincial.
Bé,
hi ha llocs pitjors.
- Ara anava al teu despatx. - Sí.
Perquè la carta de recomanació…
Per a Brown. Sí, perdona. L'escriuré aquesta nit.
M'he despistat. Perdona.
No passa res.
Estàs bé?
De meravella.
Perdoneu.
La mama m'ha donat aquest arxiu. Va votar contra la tal Lila.
Per a la Beca Meckleburg. L'altre candidat va guanyar 3-2.
No va ser l'única.
Això és el que creu ella, però va tenir el vot decisiu.
- La va represaliar. - Potser sí, potser no.
Però poden denunciar-la per represàlies fàcilment.
S'ha de disculpar.
- Ho dubto. - Doncs és ximple.
- Tot s'acabaria si es disculpés. - No és ximple.
I digues-li que ha de tornar l'arxiu.
Qui és?
He fet una amiga.
I tu com estàs?
No ho sé.
- Encara estàs disgustada. - Em vau mentir.
Però soc adulta. I tu ets adult. La mama és adulta.
Les teves alumnes ho eren.
L'Alexis és adulta. Tothom ho és. Aquesta és la meva perspectiva.
Aguantem-nos tots i comportem-nos com adults.
I tant.
No.
- No cal que et despullis. - Torna al teu costat del llit.
- Imagina't que soc el teu col·lega. - Calla. Intento dormir.
- No l'has vist avui? - John, para.
La Sid diu que vas tenir el vot decisiu.
I que has de deixar l'arxiu on era.
David?
Ostres, hola.
Mare meva. Què fas aquí?
He vingut a escriure al despatx del Vlad, però després he pres melatonina
per intentar canviar el rumb de la realitat indefugible,
però només m'he adormit.
Què fas tu aquí?
Què faig?
El David em va deixar un llibre i he vingut a tornar-l'hi.
A les cinc de la matinada?
Bé…
Ostres, deixa-ho.
Perdona per no venir a la piscina.
Tranquil·la.
Et va dir per què no vaig venir el Vlad?
Va dir que us havíeu discutit.
Sí. Aquell matí vaig descobrir
que va parlar del meu intent de suïcidi al comitè de contractació.
A la seva entrevista.
No ho sabies?
No.
Però tu sí, oi?
Ho sap tothom, no? Hi ha alumnes en aquell comitè?
Bé…
Poden assistir a les entrevistes, però no et preocupis.
Els encanta la salut mental. Et deuen tenir en gran estima.
Sí, no hi ha res com una adjunta en recuperació
que va tirar la seva pròpia merda a un zelador de Bellevue.
S'ho mereixia?
Et puc demanar l'opinió d'una cosa?
Vas ser generosa amb ella, crec jo.
Però no tant com amb l'altre i va deixar els estudis per això.
Per què no va demanar un préstec?
- És de classe mitjana. - I jo.
Al Vlad i a mi ens ofeguen els deutes.
Perdona.
- Estàs bé? - Sí, perdona.
Aquests pantalons se'm claven una mica, m'entens?
A mi m'agrada.
Em recorda que hi ha alguna cosa, allà baix.
Crec que va fer servir la beca com a excusa.
Bé, li va doldre.
És igual.
Però m'he de preparar per a les conseqüències.
O no.
I llavors, va destruir les proves.
Mira què m'has fet fer!
El John estava com tu quan vam començar.
Jo feia jornada completa.
Ell era adjunt, tenia una classe
i va escalar fins arribar a cap de departament.
Com?
El John és molt espavilat.
Però el van ascendir així com així o…?
L'hi hauries de preguntar a ell. Perdona.
Ja sé que el John és un exemple complicat.
Si us plau! Tant de bo el Vlad es follés algú altre.
No és veritat.
Sí.
Alumnes no, perquè els temps han canviat.
Però el Vlad sembla molt cosmopolita,
però és un estret de collons.
Ha d'experimentar coses.
Li aniria bé tenir una aventura.
Sí?
No.
Bé…
No ho sé.
Potser.
- Gràcies. - Molt bé.
Genial. Gràcies.
Algú necessita cafè. Ja diràs prou.
- Sí que el necessito. - Ja diràs prou. Entesos.
No veig llet per enlloc. Hi ha…?
Hola, nois.
- Hola. - Has vingut.
- Gràcies a tu. - Au, va.
He estat molt capficat en mi mateix i necessitava que m'espavilessis.
Per cert, he llegit el primer capítol del teu llibre.
I?
Estic l'hòstia de gelós.
Crec que ja hi som tots.
- Comencem? - Hola, amor.
- Hola. - Hola.
Suposo que tots heu revisat els objectius d'aquest curs.
Algun comentari?
- Tothom els ha rebut? - Els vaig adjuntar al correu.
Jo no vaig rebre el correu. Ja és la segona vegada.
- Has mirat a spam? - Sí.
La llista de distribució ja torna a fallar.
Si els adjunts no el reben, estem…
És una pèrdua de temps. No…
Al·lèrgies.
¿Com és que no veieu la necessitat de qüestionar
la plaga d'artefactes historiogràfics en el llenguatge departamental?
Com és que no tenim un subcomitè? Podem redefinir el llenguatge.
Jo el puc dirigir.
Seria genial.
Gràcies, Vlad.
Algun voluntari?
Jo m'hi apunto.
Genial.
Jo també.
Entesos.
Doncs…
- Quan quedem? - Bé…
La meva vida és un caos. Aquesta nit?
Sé que aviso amb poc temps.
- Avui? M'hi apunto. - Tu t'apuntes a tot, Flo.
Ja ho saps, guapa.
I tu?
També vindré.
Però he de marxar a les nou.
- Perdó. - Vaja.
Cap problema. Nosaltres ho liquidarem.
Doncs fins després.
M'estàs robant roba?
No, al papa. He d'anar elegant.
Tornes a sortir?
Se'm permet?
Has deixat l'arxiu on era?
- És meva? - Sí.
- I ningú t'ha vist? - No.
- No hi vomitis a sobre. - Que divertit.
Em recullen.
Has… quedat amb una amiga?
Més o menys. T'estimo.
Estaves gelosa?
De qui?
De la Lila.
Creia que no parlàvem de coses que van passar fa deu anys.
A mi m'agrada.
Estàs guapa.
Vigila. Sempre t'amoïnes massa i després la cagues.
No he regat els enciams. Els regaràs abans de marxar?
Tenen set.
M'amoïno el que cal.
VLADÍMIR: NO PUC VENIR, PERDÓ.
LA CYNTHIA TÉ PLANS I M'HE DE QUEDAR AMB LA PHEE.
FLORENCE: ENTESOS.
- Ets el John, no? - M'alegro que m'hagis escrit.
Què vols prendre?
Cagon l'estella.
VLADÍMIR VLADINSKI: EL MEU PREMI DE CONSOLACIÓ.
Està llegint el meu llibre.
PER A: VLADÍMIR: MARE MEVA, EM MORO!
VLADÍMIR: NO TE'M MORIS.
NO EM DIGUIS QUÈ EN PENSES FINS QUE NO L'ACABIS!
O SÍ, DE FET!
EL QUE TU VULGUIS!
COM T'AGRADA LLEGIR?
EDWINA: ASSUMPTE: COM VA LA CARTA DE RECOMANACIÓ?
No és ell.
Merda!
COM T'AGRADA LLEGIR?
VLADÍMIR: A POC A POC.
ATENTAMENT…
FIXANT-ME MOLT BÉ EN ELS DETALLS…
Què vol dir això?
BASADA EN EL LLIBRE DE JULIA MAY JONAS
Subtítols: Maria Romero Soronellas