Bylo mi potěšením.
I mně.
- Co? - Máš ENV.
- Co to je? - Energie z nového vztahu.
S tím nezačínej.
- Nedáš si drink? - Rozhodně.
Vrátím mu je.
UTRŽENÁ ZE ŘETĚZU
- Lilo? - Dobrý večer.
Dobrý večer. Co… Chcete jít dál?
- To je pro mě? - Přečtěte si to až potom.
Dělám koktejly negroni. Nedáte si?
- Kdo je tam? - Promiňte.
Co tam děláš?
S kým to mluvíš?
- Co to je? - Nic.
- Právě ti to dala? - Ne.
- Ukážeš mi to? - Ne. Nech toho.
Ne, vážně to vůbec nic není.
- Tak ukážeš mi to? - Ne.
Proč se chováš jako blázen?
Musím na saláty vrátit síť proti jelenům.
„Chápu, čím jsem přispěla tomu, že náš vztah skončil.“
Mami, je na tom hummus.
„Vaše odplata mi nicméně zničila život.“
- Je to dramatička. - „Znala jste mou finanční situaci.
Takže když jste mi zabránila získat Meckleburgovo stipendium…“
- V ničem jsem jí nezabránila. - Říkala jsi, že žádnou z nich neznáš.
„Pokud nejste ochotná uznat, že jste mi ublížila…“
Co to znamená?
„…upozorním na vaše činy komisi na tom slyšení.“
- Proč jsi mi lhala? - Nevím.
Máš tam ječné zrno, zlato.
Ne, jen mi nateče oko, když nespím.
Bože můj. Tak co mám dělat?
Na rozdíl od tátových činů je odplata nelegální.
- Kdy jsi odjela z Cornellovy univerzity? - Asi ve tři ráno.
- Pohádaly jste se s kamarádkou? - Ne, jenom nemusím tenhle typ.
Jenom se chtějí mazlit se svou queer kámoškou. A žádnej sex.
Takže skončím ve vězení?
Ne. Nebuď hloupá, mami. To se vážně nestane.
- Řekla jsi slovo nelegální. - Mohla bys přijít o práci.
Myslím si, že jenom chce, aby ses jí omluvila.
- A za co jako? - Zabránila jsi jí získat to stipendium?
- Ne! - Fajn. Dá se to nějak prokázat?
Ano.
- Pěkný lodičky. Jdeš večer ven? - Proč?
- Jsi celá vyšňořená. A ty lodičky. - Neříkej už „lodičky“.
- Kvůli kolegům? Nebo kvůli kolegovi? - Prosím tě. Na to vážně nemám náladu.
Lile jsem se opravdu nepomstila.
Věřím ti. Dokážeme to.
- Bez těch hadrů by to bylo lepší. - Na tyhle šaty dostávám komplimenty.
Předpokládám, že od žen. Dobře. Tak ode mě pozdravuj kolegu.
Snad ocení ty lodičky.
Lodičky.
Nádherné šaty.
Velectěné paní profesorky,
dovoluji si vás pokorně pozvat na náš pěvecký dýchánek tento páteční podvečer.
Báječné.
- A capella zpěv nebýval cool. - Pořád není.
Ale už se za to míň stydí. Bohužel.
- Ti lidé mají sex. - Ne, nemají. Už ne.
Jo. Místo toho radši volají mamince.
- Volala jsi na vejšce mámě? - Nikdy to nezvedla.
Já volala rodičům jednou měsíčně. Bylo to vždycky utrpení.
- Uvidíme, jak dlouho to vydrží. - Myslíš, že to nevydrží?
Úspěšní spisovatelé z velkoměst tohle považují za brnkačku.
Měl by se připravit na kvanta práce.
Pri, byla jsi předsedkyní výběrové komise na Meckleburgovo stipendium.
Pamatuješ si Lilu Greenovou?
Vím, že se k tomu přidala. Snad tě do toho nezatáhne.
Odeslali jsme přihlášky a hodnotící listy?
Jakýkoli tvůj verdikt by byl pochopitelný.
- Ne, to neříkej. - A co jsi měla dělat?
- „Ojela jsi mi muže. Tady máš výhru?“ - To bych nikdy nikomu nezazlívala.
Vždy jde pouze o práci. A ta byla podprůměrná.
- Máte rády improvizační komedii? - Ne.
Uchováváme záznamy. Budou ve skladu.
Naše katedra je tak… Zatraceně. Co chci říct? Když nejsi digitální, jsi…
- Analogová? - Jo, krucinál! Jsme strašně analogoví.
Ježíši, nech toho!
Tak ti to spolu určitě dělají.
Jo. Dělají.
- Zdravím. - Dobrý den.
Máte tam smítko.
Klasika.
Překážím vám?
Kancelářské sponky.
Píp, píp!
Gumičky.
Johne, kde jinde než ve skladu by mohli uchovávat spisy o stipendiích?
- To netuším. - Co to děláš?
Nemusí sdílet důkazy, tak si čtu tátovy starý SMSky.
- Neměla se toho účastnit. - Ukázala jsi jí ten dopis.
- Už známe datum. - Kdy to bude?
- 20. října. - Tak brzo?
- Taky si říkám. - Doraz tam v modrých šatech.
- Jestli teda dorazíš. - Dorazí.
Napíšu si to do diáře.
Ty piješ?
Pivo. Je pět odpoledne.
Ne. Je přesně 16:45.
- Právě si ho otevřela. - Tvá dcera kvůli tobě pije uprostřed dne.
- Jsi rád? - Je pět!
Někde na světě je pět hodin. Čas na víno.
Je advokátka. Chceš nějakého platit?
Tyhle zprávy dokazují, že ty vztahy byly konsenzuální.
A nikdo kvůli tátovi neutrpěl žádný profesní ani akademický škody.
- Děkuju. - Až na Lilu.
- Takže teď za to nesu zodpovědnost já? - Na tátu mají jenom nepodložený domněnky.
- Když se tý Lile omluvíš, nemají nic. - Ne. Nemám se za co omlouvat.
Nikdy bych z osobních důvodů netrestala studenta.
- Nebuď tvrdohlavá. Po omluvě to stáhne. - Neomluvím se.
To on s ní spal.
- Nejsi v tom nevinně. - Jsem.
- Táta to vůbec neměl dělat. - Už jsem se jí omluvil.
A za pár týdnů budu veřejně ponížený.
Tak mě prosím nech na pokoji.
- Kam jdeš? - Na jógu.
Bože můj.
Nesahej na to ječné zrno, zlato.
Začala jsi zase psát?
Já myslela, že spíš.
- Kdy si to budu moct přečíst? - No…
- Vždyť můj první román jsi nečetl. - Četl.
Četl jsi první verzi a řekl, že to se prodávat nebude.
Za peníze z něj jsme koupili tenhle dům. Vím prd.
- Nečetl jsi ani druhý. - Zakázala jsi mi to.
- S Lilou jsem nic nepokazila. - Pochop jednu věc, prosím.
Musím se zabývat věcmi, které se staly před 10, 20, nebo dokonce 30 lety.
Chápeš, jak je to v téhle fázi mého života náročné?
Chápu.
Bolí mě nohy.
Z těch lodiček.
Spisy o stipendiích jsou nejspíš v mém kabinetu.
Teď je to Davidův kabinet.
Jdi tam, až tam nebude. Dám ti svůj klíč.
Topí se.
Na katedře panuje chaos.
Ve skladu je neskutečný bordel.
Zdravíčko.
Tahej mě za vlasy.
Silnějc.
KATEDRA ANGLICKÉHO JAZYKA
DIPLOMOVÉ PRÁCE
STIPENDIA
Zvrat.
DAVID WATTS KATEDRA ANGLICKÉHO JAZYKA
RE: DODATEK IX
Šlo jen o její práci.
Trpím hyperaktivně-impulzivním ADHD a maladaptivním denním sněním.
- Vůbec teď nedokážu fungovat. - Dobře.
A taky jsem právě provedl coming out.
- Gratuluju. - Jsem gynesexuál.
Přitahuje mě ženskost, i když jsou v tom zapojený penisy.
Jo.
To zní, že teď prožíváte náročné období.
Jo. Takže tu práci pro vás zítra mít nebudu.
Dobře.
Myslíte, že byste ji mohl někdy napsat?
Snad jo.
Super. Dejte mí ji, až bude hotová.
- Oukej. Děkuju. - Fajn. Díky, Aarone.
Zdravím, Aarone.
Jaké to bylo?
Neskutečný vzrůšo.
Je to zvláštní případ.
Když mi bylo 20, byl jsem kretén, ale…
Práci jste určitě odevzdával včas.
Ano, madam. To si pište.
Chtěl jsem se vás na něco zeptat. Nenechal jsem u vás plavky?
Podívám se po nich.
Jak se má Cynthia?
Dobře.
John?
On…
Bezvadně.
Jo.
Tak zase někdy příště.
Nebo na čtvrteční fakultní schůzi.
Na tu neplánuju dorazit.
- Musíte tam dorazit. - Nemám vůbec čas na psaní.
A když to vynechám, budu mít celý volný den.
Ne. Jestli chcete definitivu, musíte ukázat, že hodláte pracovat.
Musíte chodit na každou schůzi, zapojovat se do komisí,
vést je a tak dále.
Jo, ale jestli chci definitivu, musím zároveň publikovat knihy.
Musím napsat svou druhou knihu. Vždyť se nemám nechat rozptylovat.
Promiňte, ale musíte dělat obojí.
- Jak? - Musíte to nějak zvládnout.
Je to dočasná bolest, ale s definitivou tu můžete zůstat navždy.
Nevím, jestli tady chci uvíznout. Je to tady trochu moc provinční.
No…
Existují i horší místa.
- Právě jsem šla za vámi. - Ano.
- Omlouvám se, ale ten dopis… - Na Brownovu univerzitu. Promiňte.
Udělám to večer. Neměla jsem to nechávat na poslední chvíli.
To vůbec nevadí.
Jste v pořádku?
V naprostém.
Promiňte.
Podle tohohle spisu to vypadá, že máma hlasovala proti tý Lile.
Na to Meckleburgovo stipendium. Další kandidát vyhrál 3-2.
Takže to bylo vyrovnané.
To si máma myslí. Ale ve skutečnosti rozhodl její hlas.
Takže se jí pomstila.
Možná, možná ne. Ale určitě můžou argumentovat tím, že se jí pomstila.
- Musí se jí omluvit. - To určitě neudělá.
Je hloupá. Kdyby se omluvila, celá tahle záležitost skončí.
A řekni jí, že ten spis musí vrátit.
Kdo ti volá?
Mám novou kamarádku.
Jak se teď vlastně cítíš?
- Nevím. - Pořád tě s mámou štveme?
Naštvalo mě, že jsi mi o tom lhal. Ale jsem dospělá.
A ty s mámou taky. A tvoje studentky byly dospělý.
Alexis je dospělá. Všichni jsou dospělý. Tak to vnímám já. Tak nevím.
Tak se přes to přenesme a chovejme se jako dospělí.
Jasně.
Přestaň.
- Klidně si nech svoji noční košilku. - Překul se na svou stranu.
- Předstírej, že jsem tvůj kolega. - Ticho, prosím. Snažím se usnout.
- Dneska jste neflirtovali? - Dost, Johne.
Podle Sid byl tvůj hlas rozhodující.
A máš vrátit ten spis.
Davide?
Zdravím, dámo.
Proboha. Co tady děláte?
Chtěla jsem psát ve Vladově kabinetu. Ale vzala jsem si melatoninový gumídky.
Myslela jsem, že změní moji nevyhnutelnou realitu.
Ale jenom jsem usnula.
Co tady děláte vy?
Co tady dělám já?
Půjčila jsem si od Davida knihu, a jenom jsem mu ji sem přišla vrátit.
V pět ráno?
No…
Panebože. Zapomeňte na to.
- Promiňte, že jsem nedorazila k bazénu. - To vůbec neřešte.
Řekl vám Vlad, proč jsem nepřišla?
Řekl jenom to, že jste se pohádali.
Jo. To ráno jsem zjistila,
že přijímací komisi řekl o mém pokusu o sebevraždu.
Během svého pohovoru.
- Vy jste to nevěděla? - Ne.
Zato vy ano, že?
Takže to ví všichni? V té komisi sedí i studenti?
Víte…
Jsou přítomní při pohovorech, ale nebojte.
Studenti žerou mentální zdraví. Nejspíš jste u nich stoupla.
Neexistuje větší frajer než léčící se externistka,
která kdysi hodila svoje vlastní výkaly na ošetřovatele na psychiatrii.
Zasloužil si to?
Můžu znát váš názor na jednu věc?
- Podle mě jste ji ohodnotila velkoryse. - Ale druhý hodnotící ji ohodnotil líp.
- Když nedostala stipendium, skončila. - Proč si nevzala půjčku?
- Není z bohaté rodiny. - A já snad jo?
Jsme tak zadlužení, až mi z toho jde hlava kolem.
- Promiňte. - Jste v pořádku?
Jo, omlouvám se. Jen se mi kalhoty zařezávají do jistého místa.
To mám ráda. Připomíná mi to, že v té oblasti něco existuje.
Myslím, že to použila jenom jako výmluvu.
Byla ublížená.
To je jedno.
Musím se připravit na následky.
Nebo ne.
A pak zničila důkazy.
Podívejte, co jste mě přiměla udělat.
John byl ve stejné pozici jako vy, když jsme tu začínali.
Já tu byla na plný úvazek a on byl externista s jedním seminářem.
A vypracoval se až na vedoucího katedry.
Jak?
Umí v tom chodit.
Ale… to ho jen tak povýšili, nebo…
Na to se musíte zeptat jeho.
Promiňte, vím, že John je komplikovaný příklad.
Vůbec. Přála bych si, aby Vlad šoustal s jinýma.
Tomu nevěřím.
Ne, přeju si to. Nemyslím studentky. Teď už je jiná doba.
Vlad působí tak světaznale.
Ale zároveň je to upjatý puritán.
Musí taky něco zažít. Aférka by mu podle mě jenom prospěla.
- A udělal by to? - Ne. Ani omylem.
No…
Nevím.
Možná.
- Děkuju. - Není zač.
To stačí.
Někdo tady potřebuje kafe. Řekni kdy.
- Opravdu ho potřebuju. - Řekni kdy. Dobře.
Nemáme tady žádnou smetanu ani nic dalšího.
Zdravím.
- Dobrý den. - Přišel jste.
- Díky vám. - Ale nepovídejte.
Poslední dobou jsem byl strašně samolibej. Tu promluvu do duše jsem potřeboval.
Mimochodem, přečetl jsem si první kapitolu vaší knihy.
A?
Kurevsky žárlím.
- Už jsme tady všichni. Tak můžeme začít? - Ahoj, lásko.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Určitě jste si pročetli fakultní cíle na tento rok. Nějaké připomínky?
- To by musely všem přijít. - Byly přílohou toho e-mailu.
Ten e-mail mi nepřišel. Už se to stalo podruhé.
- Není ve spamu? - Ne.
Zjevně mě nikdo nepřidal do adresáře.
Jestli ty e-maily nechodí externistům, pak…
- Tohle je naprostá ztráta času. Já fakt… - Alergie.
Vážně by mě zajímalo, proč nemáte potřebu analyzovat
přemíru historiografických artefaktů v jazyce naší katedry.
Můžeme na to udělat podvýbor. Pokusíme se ten jazyk předefinovat.
Můžu ho vést.
To je velmi nápomocné.
Děkuju vám, Vlade.
Nějací dobrovolníci?
Přidám se.
Výborně.
Tak já teda taky.
Dobře.
- Takže… kdy se sejdeme? - No…
Můj život je šílenej. Ale večer můžu.
Je to narychlo. Já vím.
- Jsem pro každou špatnost. - To se o tobě ví.
- To si piš, holka. - A co vy?
Taky dorazím.
- Ale do devíti musím odejít. Pardon. - Aha.
Žádný problém. Doděláme to sami.
Tak zatím.
Ty mi kradeš oblečení?
Ne, tátovo. Musí mi to seknout.
To jdeš zase ven?
A můžu?
Vrátila jsi tam ten spis?
- Moje košile? - Ano.
- A nikdo tě neviděl? - Ne.
- Nepozvracej se do ní. - Vtipný, tati.
Mám tady odvoz.
Máš…
sraz s kamarádkou?
Tak nějak. Mám tě ráda.
- Žárlila jsi? - Na koho?
Na Lilu.
O deset let staré záležitosti přece nechceme mluvit.
Líbí se mi, když žárlíš.
Moc ti to sluší.
Opatrně. Vždycky se necháš až moc unést a pak to poděláš.
Zapomněl jsem zalít saláty. Mohla bys to udělat ty?
Jo.
Umírají žízní.
Nenechávám se unést.
VLADIMIR DNESKA TO MUSÍM ZRUŠIT, OMLOUVÁM SE.
CYNTHIA UŽ MĚLA PLÁNY A MUSÍM ZŮSTAT S PHEE.
FLORENCE OK
- Jste John, že? - Jsem rád, že jste se ozvala.
Co si dáte?
Au!
Zasraná tříska.
VLADIMIR VLADINSKI MOJE CENA ÚTĚCHY
Čte mou knihu.
KOMU: VLADIMIR PANEBOŽE, JÁ UMÍRÁM!!!
VLADIMIR HLAVNĚ KVŮLI MNĚ NEUMŘETE
SVŮJ NÁZOR MI ŘEKNĚTE AŽ POTOM, CO JI DOČTETE!
NEBO MI HO ŘEKNĚTE HNED
JAK JEN CHCETE!!!
JAK NEJRADŠI ČTETE?
EDWINA PŘEDMĚT: JAK TO VYPADÁ S TÍM DOPISEM?
To mi nepíše on.
Kurva!
JAK NEJRADŠI ČTETE?
VLADIMIR POMALU
DŮKLADNĚ…
NEVYNECHÁM ANI TEN NEJMENŠÍ DETAIL…
Co to znamená?
PODLE KNIHY JULIE MAY JONASOVÉ
Překlad titulků: Jakub Doležal