Egy élmény volt, drágám.
Dettó.
Mi az?
- Érzem az Ú.K.E-t. - Az mi?
Új kapcsolat energia.
Ó, ezt el se kezdd!
- Ah. - Kérsz egy italt?
Naná, jöhet.
Visszaviszem.
ROSSZ VISELKEDÉS
- Lila? - Szia!
Szia! Öh… Szeretnél bejönni?
Öh…
Nekem hoztad?
Olvasd el később!
Épp negronit csinálok, nem kérsz negronit?
- Ki az? - Sajnálom.
Öö…
Mit csinálsz ott kint?
Kivel beszéltél?
Öhm…
- Ez mi? - Á, semmi.
- Ezt ő adta neked? - Nem.
- Láthatom? Hadd lássam! - Nem, nem láthatod.
Nem, John. Komolyan, ez semmi.
- Mutasd meg! - Semmiség!
- Láthatnám? - Nem.
Miért viselkedsz úgy, mint egy őrült?
Megyek, és visszateszem a vadhálót a salátáimra.
„Tisztában vagyok vele, milyen szerepem volt
a kapcsolatunk legvégén…” Anya, ezen humusz van.
„De a megtorlás, amit ellenem követtél el,
- tönkretette az életemet.” - Ah! Annyira drámaian fogalmaz.
„Ismerted az anyagi helyzetemet, vagyis amikor megakadályoztad,
- hogy megkapjam a Meckleburg…” - Nem akadályoztam.
- …ösztöndíjat. Tudtad, hogy ott kell…” - Semmiben.
„…hagynom a sulit.” Azt mondtad, nem ismerted apa vádlóit.
„Ha nem vagy hajlandó felismerni,
- mit okoztál…” - Felismerni?
- Mit jelent ez? - „…felhívom rá a bizottság figyelmét
- a tárgyaláson.” Miért hazudtál nekem? - Nem tudom.
- Ó, drágám! Árpa van a szemeden. - Ó, nem.
Csak mindig begyullad a szemem, ha nem alszom.
Ah, Istenem! Most mit tegyek?
Hát, annak ellenére, hogy apa mit tett, a megtorlás illegális.
- Mikor jöttél el a Cornellről? - Hát nem tudom, háromkor?
Összevesztél a csajjal?
Nem, de nem jönnek be azok a lányok, akik csak össze akarnak bújni
a meleg barátjukkal egy jó kis szex helyett.
Ühüm. Mmm.
Illegális? Mármint, börtönbe mehetek?
Mm. Nem. Ne hülyéskedj, anya! Nem mész börtönbe.
- De azt mondtad, hogy illegális. - Elvesztheted az állásod, az tuti,
- de… szerintem… - Ah! Istenem!
Azt hiszem, bocsánatkérést vár.
De miért?
Nem tudom. Miattad nem kapta meg az ösztöndíjat?
Nem!
Oké, tudjuk valahogy bizonyítani?
Igen.
Szép topánka!
- Programod lesz? - Miért?
Kiöltöztél. Ez a topánka…
Ez nem topánka.
Ez a kollégáknak van, vagy a… kollégának?
Légyszi! Nincs ehhez kedvem.
Én nem toroltam meg semmit… Lilán.
Elhiszem. Bebizonyítjuk.
Jobban néznél ki a zsák nélkül.
Ezt a ruhát mindig megdicsérik, amikor felveszem.
A nők, gondolom. Jó. Üdvözlöm a kollégádat!
Remélem, bejön a topán!
To-pán.
Imádom ezt a ruhát.
- Ó… Köszönöm. - Tisztelt professzor asszonyok!
Alázatosan meghívom Önöket a péntek esti acappella-estünkre.
Csodálatos!
- Az acappella régen ciki volt. Emlékszel? - Ja, most is az.
De már nem szégyellik. Ez szánalmas.
- Azok tuti, hogy dugnak. - Nem dugnak. Valójában ők már nem.
Mm, oké. Akkor az anyjukat hívogatják.
- Te hívogattad anyádat anno? - Sosem vette fel.
Én havonta egyszer felhívtam, és alig vártam, mikor teszi le.
Meglátjuk, meddig bírja.
Szerinted nem bírja?
Ezek a nagyágyú írók idejönnek a városból, azt hiszik, a tanítás könnyű.
Aztán rájönnek, hogy itt rohadt sok a meló.
Pri! Te a Meckleburg választóbizottság feje voltál.
Emlékszel arra az évre, amikor Lila Green jelentkezett?
Hallottam, hogy csatlakozott. Féltem, hogy belekever az ügybe.
Megvannak a pályázatok és az értékelőlapok?
Bárhogy szavaztál is, az teljesen érthető.
- Nem… Ne mondj ilyet! - Mit tehettél volna?
„Dugtál a férjemmel, megjutalmazlak?”
Dehogy! Én sosem vetném ezt senki szemére.
Ez csak a munkáról szólt, és az silány volt.
- Szeretik az imprókat? - Nem.
Megvannak az iratok, valószínűleg a raktárban.
Ez a tanszék olyan…
A fenébe! Mi az a szó? Ami nem digitális, hanem…
Analóg?
Kurva élet! Igen! Annyira analógok vagyunk.
Ne már!
Na, ők… tuti dugnak.
Asszem jó neki.
Ja. Tutira.
- Szia! - Ó, szia!
Öh, van egy kis por a hajadon.
Hmm.
Klasszikus.
Útban vagyok?
Öh… iratcsipesz.
Ó! Ta-dam!
Befőttesgumi.
John! A raktárszobát leszámítva,
hol tarthatják az ösztöndíjas iratokat?
- Gőzöm sincs. - Mit csináltok?
Nem osztják meg a bizonyítékot,
- szóval átnéztem apa üzijeit. - Nem… megbeszéltük,
- hogy nem vonjuk bele. - Megmutattad neki a levelet.
- És tudjuk a dátumot. - Mikor lesz?
- Október 20-án. - Ilyen hamar?
- Nekem mondod? - Vasalhatod a kék ruhád!
- Már ha el akarsz jönni. - Persze, hogy eljön.
Beírom a naptáramba.
Te most iszol?
Egy sört. Öt óra van.
Nem, nem. Pontosan háromnegyed öt van.
Most nyitotta ki.
Tessék! A lányod napközben iszik, miattad!
- Öt van! - Boldog vagy?
Ó! Valahol mindig öt óra van. Húzóra!
Ügyvéd. Van pénzed másik ügyvédre?
A lényeg, hogy ezek bizonyítják, hogy a kapcsolatba mindkét fél beleegyezett.
Senkit sem hátráltattak a tanulmányai előmenetelében apa miatt.
- Köszönöm. - Kivéve… Lilát.
Hah! Ó! Én lettem a gyenge láncszem?
A bizonyítékuk apával szemben csak feltételezés.
- Ha bocsánatot kérsz Lilától… - Nem.
- …akkor nincs semmijük. - Semmiért sem kéne bocsánatot kérnem.
Sosem büntetnék egy diákot személyes okok miatt. Ez a munkáról szólt.
Anya! Ne makacskodj!
- Ha bocsánatot kérsz, ő is visszalép. - Nem fogok!
Ő az, aki lefeküdt vele.
De te is benne voltál.
Nem voltam. Nem lett volna szabad megtenned.
Én már bocsánatot kértem.
És pár hét múlva nyilvánosan is megszégyenítenek.
Szóval békén hagynál végre?
- Most hová mész? - Jógázni.
Úristen.
Ne vakard az árpát, szívem!
Újra írni kezdtél?
Azt hittem, alszol.
- Mikor olvashatom el? - Hát…
- Az első regényemet sem olvastad el. - Dehogynem.
Egy vázlatot olvastál, amire azt mondtad, nem életképes.
Mégis abból vettük ezt a házat, szóval én egy fasz vagyok.
- A másikat sem olvastad. - Mert kérted, hogy ne.
Én nem csináltam semmit Lilával.
Kérlek, értsd meg, mást se csinálok,
minthogy a… 10, 20 vagy 30 évvel ezelőtti életemet veszem górcső alá.
Tudod, milyen nehéz ez… az én koromban?
Igen, megértem.
Fáj a lábam.
Feltörte a topán.
A papírok valószínűleg az irodámban vannak.
Az már David irodája.
Menj be, ha nincs ott! Adok kulcsot.
El van havazva.
A tanszéken káosz van.
Az a raktárszoba is kész katasztrófa volt.
Nahát, sziasztok!
Húzd a hajam!
Erősebben!
DAVID WATTS PROFESSZOR IRODALOMTANSZÉK
DIPLOMAMUNKÁK
ÖSZTÖNDÍJAK
Egy csavar.
4-ES POLC IRODALOMTANSZÉK
NAGY IRATSZEKRÉNY IRODALOMTANSZÉK
A IX. CÍM IRATAI
Tényleg csak a munkáról szólt.
A hiperaktív-impulzív ADHD
és a maladaptív disszociatív álmodozásom miatt szar a teljesítményem.
Öh, oké.
És most coming out-oltam.
- Gratulálok. - Gineszexuális vagyok.
Öh a nőiességhez vonzódom… a péniszek ellenére.
Ja.
Öh, úgy tűnik, sok mindenen mész keresztül.
Ja, szóval öh… nem tudom leadni az esszét… holnapra.
Oké, öh…
És mit gondolsz, szerinted megírod majd előbb vagy utóbb?
Azt hiszem.
Ez remek! Aha, majd leadod, amikor tudod.
Oké. Köszönöm.
Jól van. Kösz, Aaron.
- Szia, Aaron! - Elnézést.
Na, hogy ment?
Hát, ahf… ez érdekes!
Ah! Ő egy különleges eset.
Én is seggfej voltam húszévesen, de öh…
Fogadok, hogy tartottad a határidőket.
Még jó, hogy. Leadtam.
Ú! Egyébként nem hagytam nálad a fürdőgatyámat?
Hmm… öh… majd szétnézek.
Hogy van Cynthia?
Jól van.
John?
Ő…
szuperül.
Ja.
Hát majd… majd találkozunk vagy öh…
Ó! Lesz az a kari… értekezlet csütörtökön.
Öh… Arra nem akartam elmenni.
Oh… el kell jönnöd.
De nehezen találok időt az írásra, és…
tudod, ha azt kihagyom, dolgozhatok.
Ha meg akarod tartani a státuszod, meg kell mutatnod, hogy dolgozni akarsz.
És… el kell menned az értekezletekre, jelentkezni a bizottságokba,
vezetni őket, meg minden.
Igen, de tudod, a státuszhoz könyv is kellene.
Meg kell írnom a másodikat. Nem te mondtad, hogy koncentráljak?
Sajnálom, de… meg kell tenned mindkettőt.
- Hogyan? - Hát, találd ki!
Átmeneti fájdalom, de ha túlesel rajta, többé sosem kell elmenned innen.
Hát, nem tudom, hogy itt akarok-e maradni. Nekünk ez túl vidékies.
Hát, öö…
vannak rosszabb helyek is.
- Ó, épp most indultam az irodádba. - Ó, igen.
Mert öh, bocs, az ajánlólevél miatt.
Ó! A Brownra, igen, nagyon sajnálom. Este megírom.
Nem kellett volna az utolsó pillanatra hagynom, az én hibám.
Nem, semmi baj.
Minden rendben?
Minden szuper. Elnézést.
Anya ideadta az iratot, és úgy tűnik, hogy Lila ellen szavazott.
Az ösztöndíjnál. Három-kettő volt az eredmény
a másik javára.
Vagyis döntetlen volt.
Ő is ezt hiszi, de ez azt jelenti, hogy ő döntött.
Szóval mégis megtorolta.
Talán igen, talán nem,
de ez jó alapot szolgáltathat a vádnak, simán.
- Bocsánatot kell kérnie. - Kétlem, hogy megtenné.
Akkor elég buta, mert az egész ügy…
- Anyád nem buta. - …véget érne, ha megtenné.
És mondd meg neki, hogy vigye vissza ezt az aktát!
Az ki?
Öh… az új barátom.
Hogy érzed magad mostanság?
Ahm… nem tudom.
- Szóval még mindig haragszol ránk? - Az volt a baj, hogy hazudtatok.
De… felnőtt vagyok. És te is az vagy. Anya is.
A diákjaid is azok voltak.
Alexis felnőtt, mindenki felnőtt. Én így látom.
Szóval nem is tudom, viseljük el, és viselkedjünk felnőttként!
Ja.
Ne! Nem.
- Maradhat a hálóing. - Menj… menj vissza a saját oldaladra!
- Képzeld, hogy a kolléga vagyok! - John, elég! Kérlek. Próbálok elaludni.
- Ma nem volt flörtölés? - John! Elég!
Sid szerint tiéd volt a döntő szavazat.
És vissza kell vinned az iratot.
David?
Ó! Hellóka!
Hah! Jó ég! Te mit keresel itt?
Írni akartam Vlad irodájában, de aztán… bevettem pár szem melatonint.
Azt hittem, segít kiszakadni az elkerülhetetlen valóságból,
de… csak elaludtam.
- Te mit csinálsz itt? - Öh… Hogy én mit csinálok? Öhm…
Én öh… kölcsönkértem egy könyvet Davidtől,
és én csak… vissza akarom tenni.
Öh… hajnali ötkor?
Öó! Hát, öh…
Jó, bocs. Hagyjuk!
Bocsi, hogy lemondtam a medencés napot.
- Ó, ugyan! Pff! - Vlad…
Vlad elmondta, hogy miért nem mentem?
Azt mondta… veszekedtetek.
Ja, öh… Aznap reggel tudtam meg,
hogy elmondta a felvételi bizottságnak, hogy öngyilkos akartam lenni.
Az interjúján.
Óh…
És nem is tudtad?
Nem.
De te igen, nem igaz?
Mm…
Mindenki tudja, ugye?
Vannak hallgatók is a bizottságban?
Öhm, hát… öh…
Tudod, részt vesznek az interjúkon, de… ne aggódj!
Ők a mentális egészség rajongói. Biztos nőttél a szemükben.
Aha, mert nincs is menőbb egy rehabos adjunktusnál,
aki egyszer a saját ürülékével dobálta a betegkísérőt.
Megérdemelte?
Kikérhetem valamiről a véleményed?
Nagylelkűen pontoztad… véleményem szerint.
Ja, de a másiknak többet adtam,
és mivel Lila nem kapott ösztöndíjat, kilépett.
Jó, de akkor miért nem vett fel kölcsönt?
- Nem volt elég pénzük. - Miért, nekem volt?
Annyi adósságunk van, hogy ki se látszunk belőle.
Á, bocsi.
- Minden oké? - Ah, igen.
Csak a nadrágom kissé bevág, ha érted, mire gondolok.
Én azt szeretem.
Emlékeztet rá, hogy ott lent is van valami.
Figyelj! Szerintem kifogásként használta, hogy nem kapta meg az ösztöndíjat.
Hát, ez fájt neki.
De mindegy.
Szembe kell néznem a következményekkel.
Vagy nem.
És aztán megsemmisíti a bizonyítékot.
- Ah! - Ó! Látod, mire vettél rá?
Tudod, John ugyanebben a helyzetben volt, mint te, amikor mi kezdtünk.
Én teljes állású voltam, ő adjunktus.
Egy órát tartott, de felküzdötte magát a tanszékvezetői székbe.
Hogyan?
John nagyon agyafúrt.
De… Mi, csak úgy előléptették, vagy…
Hát…
Ezt tőle kell megkérdezned. Bocsi.
Tudom, hogy John… nem éppen a legjobb példa.
Ó, ne már! Mm, bárcsak Vlad mással is dugna!
Nem kívánod ezt.
De, öh, komolyan.
Vagyis… nem a hallgatókkal, mert az idők változnak,
de… kívülről úgy tűnik, Vlad nagyvilági.
Ühüm.
De valójában beszűkült és prűd.
- Ó… - Meg kéne tapasztalnia dolgokat.
Szerintem jót tenne neki egy viszony.
Tényleg?
Nem. Nem.
Hát…
Nem tudom.
Talán.
- Köszönöm. - Oké.
- Alig tudtam felkelni. - Szia!
- Kell kávé?
- Szólj, ha elég! - El kéne mennem masszíroztatni.
Szólj, ha elég!
Oké.
- Köszi. Elég lesz. - Nem látok tejszínt, vagy ilyesmit.
- Van itt valahol… Jól van. - Nem kérek, kösz.
Egyszerűen sosincs elég.
Eljöttél!
- Ja, hála neked. - Ó, ugyan!
Mostanában magammal voltam elfoglalva, és… kellett egy pofon, hogy észhez téríts.
Vladimir is befutott végre. Oké, csak add tovább a kávét!
Jól van, igen.
Egyébként elolvastam a könyved első fejezetét.
- És? - Szórakoztok ennyi…
Rohadt féltékeny vagyok.
- Van szalvéta? - Parancsolj.
- Vágjunk bele! - Mindannyian itt vagyunk, szóval…
- Kezdjük? - Szia, édes!
Nem kéne átnézni…
- Szia! - Helló!
Öö… Gondolom, átnéztétek a célkitűzéseket erre a tanulmányi évre,
szóval mit gondoltok?
- Mindenki megkapta? - Hát, nem.
Volt egy csatolmány az… e-mailben.
Nem, nem kaptam meg az e-mailt. És ez már a második eset.
- Nézted a spamben? - Igen.
- Megnéztem a spamben. - A levelezési listával van baj.
Ha az adjunktusok nem kapják meg, akkor…
újra fel kell venni a listára…
Ez kész időpazarlás. Nem értem, minek kell…
- Allergia. - Öö…
Kíváncsi lennék, miért nem érzed szükségét annak,
hogy megvizsgáljuk a histográfiai stílusjegyek
elszaporodását a tanszékünk nyelvezetében.
Miért nincs albizottságunk? Újradefiniálhatnánk a nyelvezetét.
Én öh, vezethetem.
Ez nagy segítség lenne. Köszönjük, Vlad.
Szóval, önként jelentkezők?
Om, csatlakozom.
Remek.
Akkor én is csatlakozom.
Oké.
Köszönöm, hogy elvállaltad a konferenciát. Annyi a dolgom, hogy…
Mikor találkozzunk?
- Ö, hát… - Nekem rengeteg a dolgom, de…
ma este ráérek. Későn szólok, tudom.
- Este? Benne vagyok. - Te bármiben benne vagy, Flo.
Ismersz, csajszi!
- Mmm. - Na és te?
Öhm…
Ja, én is ott leszek.
De csak kilencig tudok maradni, bocsi.
- Ó… - Nem gond. Addigra úgyis lezárjuk.
- Ühüm. - Oké, sziasztok!
Hmm.
Ellopod a ruháimat?
Nem. Apáét. Jól kell kinéznem.
Mm. Megint elmész valahová?
Miért, tilos?
Visszatetted az iratot?
- Az az én ingem? - Igen.
- És senki sem látott? - Nem.
- Próbáld nem lehányni! - Nagyon vicces. Itt a kocsim.
Te most…
egy barátodhoz mész?
Olyasmi. Szeretlek.
Féltékeny voltál?
Kire?
Lilára.
Azt hittem, nem beszélünk olyasmiről, ami tíz évvel ezelőtt történt.
Szerintem ez jó.
Jól nézel ki.
Vigyázz! Túl szoktad gondolni, aztán meg elcseszed.
Ó! Elfelejtettem meglocsolni a salátát. Megtennéd?
Aha.
Kitikkadtak.
Pont eleget gondolok rájuk.
LE KELL MONDANOM A MA ESTÉT, BOCS.
CYNTHIÁNAK PROGRAMJA VAN, VIGYÁZNOM KELL PHEERE.
OKÉ.
John, igaz?
Jó, hogy hívtál.
És mit iszol?
Ööh…
Aú!
Kurva szálka!
A VIGASZDÍJAM
A könyvemet olvassa!
Hmm.
ÚRISTEN, MEGÁLL AZ ESZEM!
MIATTAM NE VESZÍTSD EL A FEJED!
NE MONDD EL A VÉLEMÉNYED, AMÍG EL NEM OLVASTAD!
VAGY MÉGIS, MONDD EL!
AMIT CSAK AKARSZ!
HOGY SZERETSZ OLVASNI?
ÉRDEKLŐDÉS - AZ AJÁNLÓLEVÉL?
Nem ő az.
Hm.
Baszki!
HOGY SZERETSZ OLVASNI?
LASSAN
ALAPOSAN…
FIGYELVE A LEGKISEBB RÉSZLETRE…
Ez meg mit jelent?
JULIA MAY JONAS REGÉNYE ALAPJÁN