-Takk for samværet. -I like måte.
Hva?
-Du har NFE. -Hva er det?
Nytt Forhold-Energi.
Ikke begynn med det.
-Vil du ha en drink? -Definitivt.
Jeg gir dem tilbake.
UANSTENDIG OPPFØRSEL
-Lila? -Hei.
Hei. Hva… Vil du komme inn?
-Er det til meg? -Du kan lese det senere.
Jeg lager Negronier. Vil du ha en?
-Hvem er det? -Beklager.
Hva gjør du der ute?
Hvem snakker du med?
-Hva er det? -Ingenting.
-Ga hun deg det? -Nei.
-Får jeg se? Jeg vil… -Nei. Seriøst. Det er ingenting.
-Kan jeg ikke bare se? -Nei!
Hvorfor er du så rar nå?
Ok, jeg må legge rådyrnettet over salatene igjen.
"Jeg forstår min rolle i slutten av forholdet."
Mamma, det er hummus på denne.
-"Men din hevnaksjon ødela livet mitt." -Ordene blir mer og mer dramatiske.
"Du visste om økonomien min,
så da du hindret meg i å få Meckleburg-stipendet…"
-Jeg hindret henne ikke i noe. -Du sa du ikke kjente noen av anklagerne.
"Vil du ikke ta ansvar for skaden du forårsaket…"
Hva betyr det?
"…vil jeg informere høringskomiteen."
-Hvorfor løy du? -Jeg vet ikke.
-Å, vennen, du har sti på øyet. -Nei, dette øyet blir rødt uten søvn.
Herregud. Hva gjør jeg?
I motsetning til det pappa gjorde, er hevn faktisk ulovlig.
-Når dro du fra Cornell? -Jeg vet ikke, rundt 3 på natta.
Kranglet dere?
Nei, bare ikke så gira på jenter som vil kose med sin skeive venn i senga
i stedet for å ha sex.
-Ulovlig som at jeg kan havne i fengsel? -Ikke vær dum. Du skal ikke i fengsel.
-Du sa ulovlig. -Du kan miste jobben.
Men jeg tror hun bare vil ha en unnskyldning.
For hva?
-Vel, hindret du henne i å få stipend? -Nei!
Ok, kan det bevises?
Ja.
Fine pumps.
-Skal du ut? -Hvorfor?
-Du har pyntet deg. Pumpsene. -Kan du slutte å si "pumps"?
-Er dette for kolleger eller én kollega? -Gi deg, jeg er ikke i humør.
-Jeg tok ikke hevn på Lila. -Jeg tror deg. Vi skal bevise det.
-De ser bedre ut uten sekken. -Jeg får alltid komplimenter for kjolen.
Fra kvinner, antar jeg. Bra. Hils kollegaen din fra meg.
Håper han liker pumpsene.
Pumps.
Pump.
Jeg elsker den kjolen.
Ærede fru professorer,
kan jeg ydmykt invitere dere til vår a cappella-soiree fredag kveld?
Fantastisk.
-Husker du da det ikke var kult? -Fortsatt ikke kult.
Det er mindre skammelig, dessverre.
-De har sex. -Nei, faktisk ikke nå lenger.
Ja. De er opptatt med å ringe mødrene.
-Ringte du moren din på college? -Hun svarte aldri.
Jeg ringte hjem én gang i måneden og fikk ikke lagt på fort nok.
Får se hvor lenge han holder ut.
Har du ikke troen?
Stjerneforfatterne fra byen tror dette blir lett.
Men så ser de at det er helsikes mye jobb.
Pri, da du ledet Meckleburgs valgkomité,
husker du året da Lila Green søkte?
Hun ble med i saken. Var redd hun ville dra deg inn.
Lagret vi bidragene og poenglistene?
Uansett hva du stemte, ville det vært forståelig.
-Nei, ikke si det. -Hva skulle du gjøre?
-"Du knullet mannen min. Her er premien"? -Jeg ville aldri holdt det mot noen.
Det handlet bare om arbeidet, og arbeidet var dårlig.
-Liker dere impro-komedie? -Nei.
Vi førte journaler. De er nok i et skap. Avdelingen er så…
Pokker. Hva er ordet? Når du ikke er digital, men…
Analog?
Visst faen, ja! Vi er så analoge.
Herregud, slutt!
De har sex.
Ja, det har de.
-Hei. -Hei.
Du har litt støv i…
Klassisk.
Står jeg i veien?
Papirklyper.
Å, tut, tut!
Gummistrikk.
John, bortsett fra på lageret, hvor ville de oppbevart stipendfilene?
-Aner ikke. -Hva gjør dere?
De må ikke dele bevis, så jeg utnyttet pappas meldinger.
Hun skulle ikke involveres.
-Så viste du henne brevet. -Og datoen er satt.
-Når? -20. oktober.
-Så fort? -Det kan du si.
Så finn de fine blå klærne.
-Hvis du planlegger å komme. -Selvsagt.
Jeg skriver det i kalenderen.
Drikker du?
-En øl. Klokka er fem. -Nei. Den er kvart på fem.
-Hun åpnet den nettopp. -Hun drikker på dagtid på grunn av deg.
-Fornøyd? -Den er fem!
-Klokken er fem et sted. Vintid. -Har du penger til en advokat?
Poenget er at disse beviser at det skjedde med samtykke.
Og ingen led profesjonelt eller akademisk på grunn av pappa.
-Takk. -Bortsett fra Lila.
Å, så jeg er problemet nå?
Alt de har på pappa, er hypoteser.
-Sier du unnskyld, har de ingenting. -Nei. Jeg har ingenting å unnskylde.
Jeg ville aldri straffet en elev av personlige grunner.
-Ikke vær sta. Beklag, så gir hun seg. -Absolutt ikke. Han lå med henne.
-Men du var delaktig. -Nei.
-Faren din burde aldri gjort det. -Jeg sa unnskyld.
Om et par uker blir jeg offentlig ydmyket. Så kan du bare slutte?
-Hvor skal du? -Yoga.
Herregud.
Ikke gni på stien din, skatt.
Skriver du igjen?
Jeg trodde du sov.
-Når får jeg lese den? -Vel…
-Du leste aldri min første roman. -Jo da.
Nei, du leste et utkast og sa at det ikke var bra nok.
Så solgte den nok til å kjøpe huset. Hva vet jeg?
-Du leste aldri den andre. -Du sa nei.
Jeg var ikke delaktig med Lila.
Vennligst forstå at alt jeg gjør nå,
er å se på ting fra 10, 20 og til og med 30 år siden.
Forstår du hvor vanskelig dette er for meg?
Jeg forstår det.
Jeg har vondt i føttene.
Fra pumpsene mine.
Stipendfilene er nok på kontoret mitt.
Det er Davids kontor nå.
-Gå når han ikke er der. Ta nøkkelen min. -Han drukner. Avdelingen er bare kaos.
Lagerrommet var et mareritt.
Å, hei sann.
Dra meg i håret.
Hardere.
AVHANDLINGER
STIPEND
En vri.
Den handlet bare om jobben.
Med hyperaktiv-impulsiv ADHD og dissosiativ dagdrømming
sliter jeg med å holde fokus nå.
Ok.
Ja, og jeg kom nettopp ut.
-Gratulerer. -Jeg er gynofil.
Jeg er tiltrukket av femininitet, selv om det er peniser.
Ja.
Det høres ut som du går gjennom mye.
Ja. Så jeg får ikke levert stilen i morgen.
Ok.
Tror du at du kan få den ferdig en dag?
Jeg tror det.
Flott. Bare lever den når du kan.
Ok, takk.
Greit. Takk, Aaron.
Hei, Aaron.
-Hvordan var det? -For et adrenalinrush.
Han er litt spesiell.
Jeg var en drittsekk da jeg var 20, men…
-Jeg tipper du leverte ting i tide. -Ja, det gjorde jeg.
Jeg skulle spørre. Glemte jeg badeshortsen hjemme hos deg?
Jeg skal lete etter den.
-Hvordan har Cynthia det? -Hun har det bra.
John?
Han…
Fantastisk.
Ja.
Vi ses plutselig, eller på fakultetsmøtet på torsdag.
Jeg hadde ikke tenkt å dra dit.
Å. Du må dit.
Jeg sliter med å få tid til å skrive, og dropper jeg det, har jeg hele dagen.
Vlad, nei.
Vil du ha fast stilling, må du vise at du vil jobbe.
Du må gå på alle møter, bli med i komiteer,
lede komiteer, alt sammen.
Ja, men jeg må også publisere om jeg vil ha fast stilling.
Og jeg må skrive min andre bok.
Ikke bli distrahert, sa du.
Beklager, men du må gjøre begge deler.
-Hvordan? -Finn ut av det.
Det er midlertidig smerte, men etterpå trenger du aldri dra noe sted.
Vet ikke om jeg vil sitte fast her. Det er litt for landlig.
Vel,
det finnes verre steder.
-Jeg var på vei til kontoret ditt. -Ja.
På grunn av anbefalingsbrevet.
Til Brown. Ja, jeg beklager. Jeg skriver det i kveld.
-Jeg burde ikke ha utsatt det. Min feil. -Ikke noe problem.
-Går det bra? -Fantastisk.
Unnskyld meg.
Mamma ga meg denne mappa, og hun stemte imot Lila-jenta.
Til Meckleburg-stipendet. De var 3-2 for den andre kandidaten.
Det betyr at det var delt.
Det er det hun tror, men hun var den avgjørende stemmen.
Så hun tok hevn.
Kanskje, kanskje ikke, men de kan lett hevde at det var hevn.
-Hun må si unnskyld. -Det skjer nok ikke.
Da er hun dum. Alt går over om hun bare sier unnskyld.
Og si at hun må returnere denne mappa.
Hvem er det?
Jeg har fått en venn.
Hvordan føler du deg for tiden?
Jeg vet ikke.
-Fortsatt sint på mamma og meg? -Bare for at dere løy.
Men jeg er voksen. Og du er voksen. Mamma er voksen.
Elevene dine var voksne.
Alexis er voksen. Alle er voksne. Det er mitt perspektiv.
Vi får ta oss sammen og oppføre oss som voksne.
Ja.
Nei, la være.
-Du kan la nattkjolen være på. -Gå til din side av sengen.
-Lat som jeg er kollegaen din. -Vær stille. Jeg prøver å sove.
-Fikk du ikke dosen din i dag? -John, stopp.
Sid sier at din stemme var avgjørende.
Og at du må legge mappen tilbake.
David?
Hei, frøken.
Herregud. Hva gjør du her?
Jeg kom for å skrive på Vlads kontor, men så tok jeg noen melatoninbjørner
i håp om at det kunne snu min uunngåelige virkelighet,
men jeg sovnet bare.
Hva gjør du her?
Hva jeg gjør?
Jeg lånte en bok av David og skulle bare gi den tilbake.
Klokken fem om morgenen?
-Å, vel… -Herregud. Glem det.
Beklager at jeg ikke kom på bassengdagen.
Vær så snill.
-Fortalte Vlad hvorfor jeg ikke kom? -Han sa at dere hadde kranglet.
Ja. Jeg fant det ut den morgenen
at han fortalte ansettelseskomiteen om selvmordsforsøket mitt.
I intervjuet.
-Visste du ikke det? -Nei.
Men det gjorde du, ikke sant?
Så alle vet det, ikke sant? Det er studenter i den komiteen?
Vel…
De er med på intervjuer, men ikke vær redd.
Studentene elsker mental helse. De likte deg nok bedre.
Ikke noe kulere enn en adjunkt på bedringens vei
som en gang kastet sin egen dritt på en Bellevue-hjelpepleier.
Fortjente han det?
Kan jeg få din mening om noe?
Du var generøs med poengene, etter min mening.
Men mindre enn den andre.
Da hun ikke fikk stipendet, sluttet hun.
Men hvorfor tok hun ikke opp lån?
-Hun kom ikke fra penger. -Tror du jeg gjorde det?
Vlad og jeg har gjeld til over pipa.
Beklager.
-Går det bra? -Ja, beklager.
Buksene er bare litt nysgjerrige, hvis du skjønner?
Jeg liker det.
En påminnelse om at noe eksisterer der nede.
Jeg tror hun brukte det at hun ikke fikk det som en unnskyldning.
-Hun ble såret. -Det spiller ingen rolle.
Jeg må bare forberede meg på konsekvensene.
Eller ikke.
Og så ødela hun bevisene.
Se hva du fikk meg til å gjøre.
John var i samme posisjon som deg da vi begynte.
Jeg var fulltid, han var adjunkt,
ett fag, og han jobbet seg oppover til formann.
Hvordan?
John er veldig smart.
Men forfremmet de ham, eller…
Du må spørre ham.
Beklager, jeg vet at John er et komplisert eksempel.
Nei da. Jeg skulle ønske Vlad ville knulle andre.
Det ønsker du ikke.
Jo, det gjør jeg.
Ikke studenter, for det er annerledes nå, men Vlad virker ganske verdslig.
Men han er litt snerpete. Han må oppleve ting.
En affære ville vært bra for ham.
-Ville han gjort det? -Nei.
Vel…
Jeg vet ikke.
Kanskje.
-Takk. -Ok.
-Flott. Takk. -Noen trenger kaffe. Si stopp.
-Det gjør jeg. -Si stopp. Ok.
Jeg ser ingen fløte eller noe. Er det noen…
Hei, folkens.
-Hei. -Du kom.
-Takket være deg. -Slutt.
Nei, jeg har vært så selvsentrert og trengte at du banka litt fornuft i meg.
Forresten, jeg leste første kapittel i boka di.
Og?
Så jævla sjalu.
Jeg tror alle er samlet.
-Skal vi begynne? -Hei, elskling.
-Hei. -Hei.
Jeg antar at dere har sett på fakultetets mål for året.
Tilbakemeldinger?
-Har alle fått dem? -De var vedlagt i e-posten.
Jeg fikk ikke e-posten. Dette er andre gang nå.
-Sjekket søppelpost? -Ja.
Det er et distribusjonslisteproblem igjen.
Blir ikke adjunktene med, er vi…
Dette er bortkastet tid. Jeg vet ikke…
Allergi.
Jeg er nysgjerrig på hvorfor dere ikke ser behov for å se
på angrepet av historiografiske artefakter i vårt avdelingsspråk.
Hva med en underkomité? Vi kan omdefinere språket.
Jeg kan lede den.
Det er til stor hjelp. Takk, Vlad.
Noen frivillige?
Jeg blir med.
Flott.
-Jeg kan også bli med. -Ok.
Så…
Når skal vi møtes?
Livet mitt er kaos, men jeg kan i kveld. Det er kort varsel. Jeg vet det.
-Jeg er klar. -Du er klar for alt, Flo.
-Det stemmer, jenta mi. -Hva med deg?
Jeg kommer også.
Men jeg må dra før ni. Beklager.
Ikke noe problem. Vi må avslutte den dritten.
Ok, ses senere.
-Stjeler du klærne mine? -Nei, pappas. Jeg må se stilig ut.
-Skal du ut igjen? -Er det tillatt?
La du mappa tilbake?
-Er det skjorta mi? -Ja.
-Og ingen så deg? -Nei.
-Prøv å ikke spy i den. -Så morsomt, pappa.
Bilen er her.
Skal du møte en venn?
På en måte. Glad i dere.
-Var du sjalu? -På hvem?
Lila.
Trodde ikke vi snakket om ting som skjedde for ti år siden.
Jeg synes det er fint.
Du er fin.
Forsiktig. Du bryr deg alltid for mye, og så roter du det til.
Jeg glemte å vanne salatene. Kan du ta det før du drar?
De er tørste.
Jeg bryr meg akkurat nok.
MÅ AVLYSE I KVELD, BEKLAGER.
CYNTHIA LA PLANER OG JEG MÅ BLI HOS PHEE.
-John, ikke sant? -Glad du tok kontakt.
Hva drikker du?
Au!
Jævla flis.
TRØSTEPREMIEN MIN
Han leser boken min.
HERREGUD JEG DØR!
IKKE DØ
IKKE SI HVA DU SYNES FØR DU ER FERDIG!
ELLER GJØR DET, FORRESTEN
HVA ENN DU VIL!
HVORDAN LIKER DU Å LESE?
ANBEFALINGSBREVET?
Det er ikke ham.
Faen!
HVORDAN LIKER DU Å LESE?
SAKTE
NÆRT…
VELDIG OPPMERKSOM PÅ DETALJER…
Hva betyr det?
BASERT PÅ BOKEN AV
Tekst: Anette Aardal