Mersi de colaborare.
Asemenea.
Ce e?
- Ai EÎR. - Ce-i aia?
- Euforia de început de relație. - Mai scutește-mă!
- Vrei să bem ceva? - Categoric.
O să-i înapoiez.
COMPORTAMENT INADECVAT
- Lila? - Bună seara!
Bună! Ce… Vrei să intri?
- E pentru mine? - O puteți citi mai târziu.
Preparam niște Negroni. Vrei și tu?
- Cine e? - Îmi cer scuze.
Ce faci acolo?
Cu cine vorbeai?
- Ce-i asta? - Nimic.
- Ți-a dat-o acum? - Nu.
- Pot să văd? - Nu! Serios!
Zău, nu e nimic. Absolut nimic.
- Lasă-mă să văd! - Nu!
Ce te-a apucat?
Trebuie să pun la loc plasa peste salate.
„Îmi înțeleg rolul în încheierea relației noastre.”
Mamă, e niște humus pe ea.
„Cu toate astea, răzbunarea dv. mi-a distrus viața.”
Din ce în ce mai melodramatică.
„Deși îmi cunoșteați situația financiară, m-ați privat de bursa Meckleburg…”
- N-am privat-o de nimic. - Ai zis că nu le cunoști pe reclamante.
- „Dacă nu recunoașteți răul făcut…” - Ce să recunosc? Ce înseamnă asta?
„…voi aduce faptele dv. la cunoștința comisiei.”
- De ce m-ai mințit? - Nu știu!
Scumpo, ai făcut un urcior.
Nu, ochiul ăsta se înroșește dacă nu dorm.
Dumnezeule! Și ce să fac?
Spre deosebire ce o fi făcut tata, răzbunarea chiar e o faptă ilegală.
- La cât ai plecat de la Cornell? - Nu știu, pe la 03:00.
Te-ai certat cu prietena?
Nu, dar nu mă dau în vânt după fete care vor să dormim îmbrățișate
în loc să ne-o tragem.
Faptă ilegală, cum? De închisoare?
Nu. Nu fi bleagă, mamă! N-o să ajungi la închisoare.
- Ai zis „ilegală”. Ilegală? - Ți-ai putea pierde slujba.
Dar cred că vrea doar să îi prezinți scuze.
Pentru ce?
Păi, ai privat-o de bursa aia?
Nu!
Bine. Ai cum să dovedești?
Da.
Frumoși pantofiori.
- Ieși în oraș? - De ce?
Ești la țol festiv. Pantofiorii.
Nu mai spune „pantofiori”!
E pentru colegi? Pentru un coleg anume?
Te rog! N-am chef de asta.
Nu m-am răzbunat pe Lila.
Eu te cred. O s-o dovedim.
Ar arăta mai bine fără sac.
- Toată lumea îmi laudă rochia asta. - Doar femeile, bănuiesc.
Bine. Salută-ți colegul din partea mea!
Sper să-i placă pantofiorii.
Pantofiori.
Pantofior.
Ador rochia asta!
Stimate doamne profesoare,
îmi permiteți să vă invit la serata noastră a capella de vineri?
Minunat!
- Mai știi când a capella era nașpa? - Și acum e.
Dar nu mai e condamnabilă, din păcate.
- Ăia fac sex. - Ba nu fac, de fapt. Nu mai fac.
Da. Sunt prea ocupați să-și sune mamele.
- Tu o sunai pe mama ta, ca studentă? - Nu răspundea.
Eu îmi sunam părinții lunar și abia așteptam să închid.
Vedem noi cât rezistă.
Nu crezi că rezistă?
Știi cum vor să frece menta scriitorii ăștia șmecheri.
Pe urmă: „Stai, nenicule, că e mult de muncă.”
Pri, ai fost șefa Comisiei de selecție pentru Meckleburg.
Mai știi în ce an s-a înscris Lila Green?
Știu, a făcut plângere. Mă temeam că te vâră în asta.
Am depus aplicațiile și grilele de evaluare?
Oricum ai votat, e de înțeles.
Nu spune asta!
Ce era să faci? Să o feliciți că ți-a călărit soțul?
N-aș taxa pe cineva pentru asta.
E vorba doar de lucrarea ei, care era foarte slabă.
- Vă place teatrul de improvizație? - Nu.
Am ținut evidența. Probabil e la arhivă.
Catedra asta e așa de…
Drace! Cum se spune? Când nu ești digital…
Analog?
Fir-ar al dracu'! Da! Suntem prea analogi.
Doamne! Încetează!
Ăia, da. Fac sex.
Da… Fac.
- Bună! - Bună!
Ai niște praf în…
Ca la carte.
Îți stau în drum?
Agrafe.
Pardon!
Benzi elastice.
John, în afară de debara,
unde s-ar mai păstra dosarele pentru burse?
- N-am idee. - Ce faceți?
Dacă nu vor prezenta dovezi, exploatez mesajele tatei.
- Parcă n-o implicam! - Apoi i-ai arătat scrisoarea.
- Știm data audierii. - Când e?
20 octombrie.
- Așa de repede? - Zici?
Pregătește-ți țoalele de tribunal.
- Dacă vrei să vii. - Normal că vine.
O să-mi trec în agendă.
Bei alcool?
O bere. E ora 17:00.
Ba nu. E 16:45.
Acum a desfăcut-o.
Fiică-ta bea în toiul zilei din cauza ta.
- Te bucuri? - E ora 17:00!
Sigur, e 17:00 pe undeva. Ora vinului.
E avocată. Ai bani de avocat?
Ideea e că de aici reiese că relațiile erau consimțite.
Și nimeni nu a suferit profesional sau academic din cauza tatei.
- Mulțumesc. - În afară de Lila.
Acum eu sunt riscul?
Toate acuzațiile merg pe presupuneri.
- Dacă Lila te iartă, nu au ce-i face. - Nu are pentru ce să mă ierte.
Nu aș penaliza niciodată un student din motive personale.
- Nu te încăpățâna! Roag-o! Va renunța. - Refuz!
El s-a culcat cu ea.
- Ai jucat și tu un rol. - Ba nu. Tatăl tău a greșit amarnic.
Și mi-am cerut scuze.
Și, peste două săptămâni, voi fi umilit în public.
Așa că mai scutește-mă, te rog!
- Unde te duci? - La yoga.
Doamne!
Nu te freca la urcior, scumpo!
Te-ai reapucat de scris?
Credeam că dormi.
- Când pot să citesc? - Păi…
- Nu mi-ai citit nici primul roman. - Ba da.
Ai citit prima schiță și mi-ai spus că nu e viabil.
Și apoi ai cumpărat casa cu el. Ce știu eu?
- Nici pe al doilea. - Tu nu ai vrut.
Nu i-am făcut nimic Lilei.
Te rog să înțelegi că tot ce fac acum este
să caut prin chestii de acum zece, 20 sau 30 de ani.
Înțelegi cât de greu îmi vine, la vârsta mea?
Da, înțeleg asta.
Mă dor picioarele.
De la pantofiori.
Dosarele cu bursele sunt, probabil, în biroul meu.
Acum e biroul lui David.
Du-te când e plecat. Îți dau cheia.
E copleșit.
Catedra e în derivă.
Era ceva de groază la arhivă.
Salutare!
Trage-mă de păr.
Mai tare.
CATEDRA DE ENGLEZĂ PROFESOR
PROIECTE DE DIPLOMĂ
BURSE
Ce surpriză!
DAVID WATTS CATEDRA DE LIMBA ENGLEZĂ
TITLUL IX
Chiar era vorba doar de lucrare.
Hiperactivitatea de la ADHD și visarea mea disociativă
mi-au futut funcția executivă.
Bine.
Da, plus că tocmai m-am declarat.
- Felicitări! - Sunt ginesexual.
Sunt atras de feminitate, chiar dacă e cu penisuri.
Da.
- Se pare că ai multe pe cap. - Da.
Deci nu o să vă predau lucrarea până mâine.
Bine.
Crezi că ai putea să o predai… să o scrii la un moment dat?
Eu așa cred.
Ar fi grozav. Mi-o aduci când poți.
Bine, mulțumesc.
Bine. Mersi, Aaron!
Bună, Aaron!
Cum a fost?
Culmea distracției, ce să spun?
- E un caz special. - Măi, și eu eram măgar la 20 de ani, dar…
Pun pariu că îți predai lucrările la timp.
Da, să trăiți! Așa făceam.
Voiam să te întreb! Mi-am lăsat șortul la tine acasă?
O să-l caut.
Ce face Cynthia?
Bine.
Dar John?
John…
Foarte bine.
Da.
Ne mai vedem pe aici
sau la ședința de joi.
Nu aveam de gând să mă duc.
Dar trebuie să te duci!
Abia am timp să scriu și mă gândeam că, dacă chiulesc, îmi eliberez ziua.
Vlad, nu!
Pentru titularizare, trebuie să vadă că muncești.
Mergi la toate ședințele, te înscrii în comisii,
conduci comisii, tot tacâmul.
Da, dar pentru titularizare trebuie și să public.
Trebuie să-mi scriu a doua carte.
N-ai zis tu să mă concentrez?
Îmi pare rău, dar e nevoie de amândouă!
- Cum să fac? - Găsește o soluție!
Suferi pe moment, dar pe urmă nu mai trebuie să pleci nicăieri.
Da, nu știu dacă vreau să rămân aici.
E cam prea provincial.
Ei bine,
în alte părți e și mai rău.
- Chiar veneam spre biroul dv. - Da!
Scuze, scrisoarea de recomandare…
Pentru Brown. Da, îmi pare tare rău. O scriu diseară.
Nu trebuia s-o las pe ultima clipă. Am greșit.
Nu e nicio problemă.
Vă simțiți bine?
Da, extraordinar!
Mă scuzați.
Mama mi-a dat dosarul. Se pare că a votat împotriva Lilei.
Pentru bursă. Cealaltă persoană a primit trei voturi din cinci.
Deci părerile au fost împărțite.
Asta crede ea, dar înseamnă al ei a fost votul decisiv.
Deci chiar s-a răzbunat.
Poate că da, poate că nu, dar acum pot să-i impute că a acționat din răzbunare.
- O să-i ceară scuze fetei. - Mă îndoiesc.
Atunci e bleagă, fiindcă ar scăpa cu niște simple scuze.
Și spune-i că trebuie să ducă înapoi dosarul.
Cine e?
M-am împrietenit cu cineva.
Ție cum îți mai e?
Nu știu.
- Mai ești supărată pe noi? - M-am supărat că m-ați mințit.
Dar sunt om matur. Și tu ești om matur. La fel și mama.
Și studentele tale.
Și Alexis. Toți sunt maturi. Așa văd eu lucrurile, deci nu știu.
Să strângem din dinți și să ne purtăm ca atare!
Sigur că da.
Nu.
- Poți să rămâi îmbrăcată. - Du-te la marginea ta de pat.
- Prefă-te că sunt colegul tău. - Liniște, te rog. Încerc să dorm.
- Azi nu ți-ai luat doza? - John, încetează!
Sid zice că tu ai avut votul decisiv.
Și că trebuie să pui dosarul la loc.
David?
Bună, măi!
Dumnezeule! Ce cauți aici?
Voiam să scriu în biroul lui Vlad, dar am mâncat niște jeleuri cu melatonină,
ca să evadez din realitatea inevitabilă, dar n-am reușit decât să adorm.
Tu ce cauți aici?
Eu?
Am împrumutat o carte de la David și am venit să o înapoiez.
La cinci dimineața?
Da, păi…
Doamne! Nu contează.
Scuze că m-am sustras de la piscină.
Fii serioasă!
Ți-a spus Vlad de ce nu am venit?
- Mi-a spus doar că v-ați certat. - Da.
Aflasem că vorbise la comisia de angajare
despre tentativa mea de sinucidere.
La interviu.
Nu știai?
Nu.
Dar tu știai, nu-i așa?
Deci știe toată lumea, nu? Sunt studenți în comisie?
Păi…
Sunt de față la interviuri, dar nu îți face griji!
Adoră tema sănătății mintale. Ai crescut în ochii lor.
Da, nimic mai mișto decât un asociat în recuperare,
care a aruncat cu propriile excremente într-un infirmier de la Bellevue.
A meritat-o?
Pot să-ți cer părerea despre ceva?
I-ai dat un punctaj generos, după părerea mea.
Dar nu cât celeilalte persoane. Când a ratat bursa, s-a lăsat de școală.
Dar de ce nu a făcut un împrumut?
- Nu avea părinți bogați. - Ce, eu aveam?
Eu și Vlad avem la datorii de te doare mintea.
Scuze.
- Ți-e bine? - Da. Scuze!
Pantalonii ăștia sunt cam înfipți, dacă înțelegi ce spun.
Mie îmi place asta.
Îmi amintește că e ceva prin zona aia.
Eu cred că folosește chestia cu bursa ca pretext.
A durut-o.
Nu contează.
Trebuie doar să mă pregătesc pentru consecințe.
Sau nu.
Și apoi a distrus probele.
Uite ce am făcut de gura ta!
Știi, John era în postura ta când am început noi.
Eu, cu normă întreagă, el, asociat.
Avea un curs.
Și a avansat treptat până la șef de catedră.
Cum?
John e foarte abil.
Dar l-au promovat așa, pur și simplu? Sau…
Ar trebui să-l întrebi pe el.
Scuze, știu că John e un exemplu complicat.
Fii serioasă! Aș vrea să și-o tragă Vlad pe lângă.
Nu cred.
Ba da, serios.
Sigur, nu cu studente, fiindcă sunt alte vremuri.
Vlad pare om de lume,
dar de fapt e cam pudibond.
Are nevoie de experiențe.
I-ar prinde bine să aibă o aventură.
Chiar?
Nu.
De fapt…
Nu știu.
Poate.
- Mulțumesc! - Bine.
Perfect! Mersi!
Cuiva îi trebuie cafea. Spune cât!
- Chiar îmi trebuie. - Spune cât! Bine.
Nu văd capsule de cremă. E vreo…
Bun…
- Bună! - Ai venit!
- Datorită ție. - Fugi de-aici!
Am fost prea absorbit de mine însumi. Aveam nevoie de un duș rece de la tine.
Apropo, am citit primul capitol din cartea ta.
- Și? - Mor de invidie.
Cred că suntem toți.
- Începem? - Bună, iubito!
- Bună! - Bună!
Cred că ați studiat obiectivele pentru acest an universitar. Păreri?
- Vreau să știu că le-au primit toți. - Le-am atașat la e-mail.
N-am primit e-mailul. E a doua oară când se întâmplă.
- Te-ai uitat în spam? - Da.
Iar e o problemă cu lista de distribuție.
Dacă asociații nu le primesc…
Pierdem vremea de pomană. Chiar nu…
Alergie.
Chiar nu înțeleg de ce nu simți nevoia să chestionați
infestarea cu artefacte istoriografice
din terminologia catedrei.
De ce nu facem o subcomisie? Putem încerca să redefinim limbajul.
Mă ofer s-o conduc.
Asta e de mare ajutor.
Mulțumesc, Vlad!
Cine se oferă?
Particip eu.
Minunat!
E cazul să particip și eu.
Bine.
Așadar…
- Când ne reunim? - Păi…
La mine e haos, dar diseară sunt liber. Știu că e din scurt.
- De acord. - Tu ești de acord cu orice, Flo.
Doar știi, fată!
Dar tu?
O să vin și eu.
Dar trebuie să plec până la 21:00. Îmi pare rău.
Nicio problemă. Stingem noi lumina.
Bine. Pe mai târziu!
Îmi furi hainele?
Nu. Pe al tatei. Vreau să fiu la patru ace.
Iar ieși?
Am voie?
Ai pus dosarul la loc?
- Aia e cămașa mea? - Da.
- Nu te-a văzut nimeni? - Nu.
- Poate nu vomiți pe ea. - Mor de râs, tată.
A venit mașina.
Te întâlnești
cu o prietenă?
Oarecum. Te iubesc!
- Ai fost geloasă? - Pe cine?
Pe Lila.
Credeam că nu vorbim despre chestii de acum zece ani.
Mie mi se pare drăguț.
Arăți bine.
Ai grijă! Mereu te implici prea mult și apoi o dai în bară.
Am uitat să ud salata. O uzi tu înainte să pleci?
Îi e sete.
Mă implic cât trebuie.
VLADIMIR NU MAI POT VENI DISEARĂ, ÎMI PARE RĂU.
CYNTHIA ȘI-A FĂCUT PROGRAM ȘI TREBUIE SĂ STAU CU PHEE.
FLORENCE BINE
- John, nu? - Mă bucur că m-ai contactat.
Ce bei?
A dracului așchie!
VLADIMIR VLADINSKI PREMIUL MEU DE CONSOLARE
Îmi citește cartea!
CĂTRE VLADIMIR: DOAMNE! MOR!
VLADIMIR: NU MURI
NU-MI SPUNE CE PĂRERE AI PÂNĂ NU O TERMINI!
SAU, DE FAPT, SPUNE-MI
ORICE VREI TU!
CUM ÎȚI PLACE SĂ CITEȘTI?
EDWINA SUBIECT: SCRISOAREA DE RECOMANDARE?
Nu e el.
Futu-i!
CUM ÎȚI PLACE SĂ CITEȘTI?
VLADIMIR: LENT
CU GRIJĂ…
ATENT LA FIECARE DETALIU…
Ce înseamnă asta?
DUPĂ UN ROMAN DE JULIA MAY JONAS
Subtitrarea: Liana Oprea