-Приємно мати з тобою справу. -І з тобою.
Що?
-У тебе ЕНС. -Що це?
Енергія нових стосунків.
Навіть не починай.
-Хочеш випити? -Безперечно.
Я їх поверну.
ОДЕРЖИМІСТЬ ПРОФЕСОРОМ В.
ПОГАНА ПОВЕДІНКА
-Лайло? -Привіт.
Привіт. Що… Хочеш зайти?
-Це мені? -Прочитаєш пізніше.
Я роблю «Негроні». Хочеш «Негроні»?
-Хто там? -Вибач.
Що ти там робиш?
З ким ти розмовляєш?
-Що це? -Нічого.
-Вона дала його тобі? -Ні.
-Покажеш? Я хочу подивитися. -Ні.
Ні, справді, тут нічого такого.
-Покажи. Можна глянути? -Ні!
Чому ти поводишся як божевільна?
Піду почеплю сітку від оленів на мої салати.
«Я розумію свою роль у припиненні наших стосунків».
Мамо, тут хумус.
«Однак твій акт відплати зруйнував моє життя».
З кожним словом драматичніше.
«Ти знала про мою фінансову ситуацію, і завадивши отримати стипендію…»
Ні в чому я їй не заважала.
Ти казала, що не знала татових обвинувачок.
«Якщо ти не хочеш визнати шкоду, яку ти завдала…»
Що це означає?
«…я повідомлю про твої дії комісії слухання».
-Чому ти мені збрехала? -Не знаю.
Люба, у тебе ячмінь.
Ні, це око запалюється, коли я не сплю.
Боже. То що мені робити?
На відміну від того, що робив тато, помста незаконна.
-Коли ви виїхали з Корнелла? -Не знаю, десь о 3:00.
Ви з подругою посварилися?
Ні. Не дуже люблю дівчат, які в ліжку горнуться до квір-подруги,
але не трахаються.
Незаконно — я можу сісти в тюрму?
Ні. Мамо, не кажи дурниць. Ти не сядеш.
-Ти сказала, незаконно. -Ти напевно втратиш роботу.
Гадаю, вона просто хоче вибачення.
За що?
Ти завадила їй отримати стипендію?
Ні!
Гаразд, є спосіб це довести?
Так.
Гарні підбори.
-Ввечері кудись ідеш? -А що?
Ти вся одягнена. Ще й підбори.
Годі казати «підбори».
Це для колег чи для колеги?
Будь ласка, я не в настрої.
Я не мстила Лайлі.
Я тобі вірю. Ми це доведемо.
Мішок до них не пасує.
Мені в цій сукні щоразу роблять компліменти.
Припускаю, що жінки. Добре. Передавай привіт своєму колезі.
Сподіваюся, йому сподобаються підбори.
Підбори.
Обожнюю цю сукню.
Шановні пані професорки,
дозволите запросити вас на акапельний вечір цієї п'ятниці?
Чудово.
-Пам'ятаєш, а капела була не крутою? -І досі є.
Але її вже, на жаль, не соромляться.
-Ці люди займаються сексом. -Ні, власне. Вже ні.
Так. Вони надто зайняті — дзвонять мамам.
-Ти в коледжі дзвонила мамі? -Вона не відповідала.
Я дзвонила батькам раз на місяць. І тікала від телефона.
Побачимо, скільки він витримає.
Думаєш, ні?
Ці круті міські письменники думають, що в нас тут курорт.
А потім: «Пристебнися, бінго, купа роботи».
Прі, коли ти була головою комісії з відбору на стипендію Мекльбурга,
пам'ятаєш рік, коли подавалася Лайла Ґрін?
Я чула, вона приєдналася до справи. Я боялася, що вона тебе втягне.
Ми подали документи і бланки?
Як би ти не проголосувала, це було б зрозуміло.
-Не кажи так. -А що ти мала робити?
«Ти трахнула мого чоловіка. Тримай приз»?
Ні, я б такого ні з ким не зробила.
Оцінювалася лише робота, а робота була неналежною.
-Любите імпровізацію? -Ні.
Ми зберігали записи. Мабуть, вони в коморі.
Факультет такий…
Дідько. Що там за слово? Коли ти не цифровий, а…
Аналоговий?
Курва, так! Ми такі аналогові…
Боже, та припини!
А ось у них… є секс.
Так. У них є.
-Привіт. -Привіт.
У тебе пил у…
Класика.
Я тобі заважаю?
Затискачі.
Бі-бік.
Резинки.
Джоне, окрім комори,
де ще можуть тримати файли стипендіатів?
-Не знаю. -Що ви робите?
Вони не мусять ділитися доказами, тож я взяла татові повідомлення.
Ми казали її не залучати.
-Ти показала їй листа. -І є дата слухання.
-Коли? -20 жовтня.
-Так скоро? -І не кажи.
Готуй на суд синє.
-Якщо прийдеш. -Звісно, прийде.
Занесу це в календар.
Ти п'єш?
Пиво. П'ята година.
Ні, ще 16:45.
Вона щойно відкрила.
Дочка п'є серед дня через тебе.
-Задоволений? -Вже п'ята!
-Десь вже п'ята. Час вина. -Вона адвокат. У тебе є на нього гроші?
Суть у тому, що це доводить, що стосунки були за згодою.
І через тата ніхто не постраждав професійно чи навчально.
-Дякую. -Окрім… Лайли.
То тепер я винна?
Усе, що вони знають про тата, — лише припущення.
-Якщо ти вибачишся, не матимуть нічого. -Ні. Мені нема за що вибачатися.
Я б ніколи не карала студентів з особистих причин.
-Просто вибачся. Вона відступить. -Не буду.
Це він з нею спав.
-Але ти зіграла свою роль. -Ні.
Твій тато не мав цього робити.
І я вже вибачився.
А за кілька тижнів мене публічно принизять.
То, може, відчепишся?
-Куди ти йдеш? -На йогу.
Господи.
Люба, не три ячмінь.
Знову пишеш?
Я думала, ти спиш.
-Коли я почитаю? -Ну…
-Ти не читав мій перший роман. -Читав.
Прочитав ранню чернетку і сказав, що книга не виживе.
А ти за гонорар за неї купила цей дім. То що я тямлю?
-Ти не читав другий. -Ти казала не читати.
Я не зіграла ролі в ситуації Лайли.
Прошу, зрозумій, що все, що я зараз роблю —
це переглядаю те, що було 10, 20 чи навіть 30 років тому.
Розумієш, як це важко на цьому етапі мого життя?
Я розумію.
У мене болять ноги.
Після підборів.
Мабуть, файли стипендіатів у моєму офісі.
Тепер це офіс Девіда.
Піди туди, коли його не буде. Я дам ключ.
Він захлинається.
На факультеті хаос.
У коморі просто фільм жахів.
Ну привіт.
Потягни за волосся.
Сильніше.
ДЕВІД ВОТТС КАФЕДРА АНГЛІЙСЬКОЇ
ДИПЛОМНІ РОБОТИ
СТИПЕНДІЇ
Який поворот.
ДЕВІД ВОТТС КАФЕДРА АНГЛІЙСЬКОЇ
РОЗДІЛ IX
Це було лише через її роботу.
Через гіперактивно-імпульсивний РДУГ і дезадаптивні дисоціативні мрії
моїй функціональності гаплик.
Ясно.
І я нещодавно зробив камінг-аут.
-Вітаю. -Я гінекосексуал.
Мене приваблює жіночність, навіть якщо є пеніси.
Так.
Схоже, у тебе проблем чимало.
Так. Тож я не підготую вам роботу до завтра.
Ясно.
Як думаєш, ти її зможеш зрештою написати?
Мабуть.
Чудово. Здаси коли зможеш.
Добре, дякую.
Так. Дякую, Аароне.
Привіт, Аароне.
Ну як?
Який поспіх.
Він особливий випадок.
Я і сам був козлом у 20 років, але…
Закладаюся, ти здавав свої роботи вчасно.
Так, пані. Так.
Я хотів запитати. Я не залишив у вас свої плавки?
Я подивлюся.
Як Синтія?
Добре.
Джон?
Він…
Чудово.
Так.
Що ж, якось перетнемося
або побачимося на зборах викладачів у четвер.
Я не збирався туди йти.
Це обов'язково.
Я не знаходжу часу писати.
І я подумав, якщо пропущу, матиму цілий день.
Владе, ні.
Якщо хочеш посаду, покажи, що працюватимеш.
Треба ходити на всі зустрічі, вступати в комітети,
керувати комітетами — усе це.
Так, але я і видаватися маю, якщо хочу посаду.
Мені треба написати другу книгу.
Ти ж казала не відволікатися.
Вибач, але треба робити все разом.
Як?
Придумай як.
Це тимчасовий біль, але щойно звикнеш, більше нікуди не треба буде їхати.
Не знаю, чи хочу я тут застрягти.
Тут надто провінційно.
Що ж,
є й гірші місця.
-А я йшла до вашого кабінету. -Так.
Вибачте, рекомендаційний лист.
Для Брауна. Так, пробач. Напишу сьогодні ввечері.
Не треба було тягнути до останнього. Винна.
Без проблем.
У вас усе нормально?
Усе чудово.
Перепрошую.
Мама дала мені цей файл. Здається, вона голосувала проти Лайли.
На стипендію Мекльбурга. Голоси були 3:2 за іншого кандидата.
Тобто майже порівну.
Це вона так думає. А по факту вона була вирішальним голосом.
Отже, вона помстилася.
Можливо, або ж ні, але тут точно можна побудувати справу про помсту.
-Вона має вибачитися перед дівчиною. -Вона не стане.
Вона дурна. Це все закриють, якщо вона просто вибачиться.
І скажи, що вона має повернути цей файл.
Хто це?
Нова подруга.
Як ти почуваєшся?
Не знаю.
-Досі засмучена через нас із мамою? -Через вашу брехню.
Але я доросла. І ти дорослий. Мама доросла.
Твої студентки були дорослі.
Алексіс доросла. Усі дорослі. Це моя точка зору, тому я не знаю.
Тож підберемо шмарклі й будемо дорослими.
Точно.
Ні, не треба.
-Можеш залишити нічну сорочку. -Іди на свій бік ліжка.
-Уяви, що я твій колега. -Тихо, будь ласка. Я намагаюся заснути.
-Сьогодні не отримала дозу? -Джоне, припини.
Сід каже, що ти була вирішальним голосом.
І що ти мусиш повернути файл.
Девіде?
О, вітаю, пані.
Боже. Що ти тут робиш?
Я прийшла писати в кабінет Влада, але з'їла цукерки з мелатоніном,
бо думала, що це допоможе змінити неминучу реальність,
і заснула.
А що ти тут робиш?
Що я роблю?
Я позичила в Девіда книгу, і прийшла… її повернути.
О п'ятій ранку?
Що ж…
Боже мій. Забудь.
Пробач, що я відмазалася від басейну.
Ой, я тебе прошу.
Влад сказав, чому я не прийшла?
Він сказав, ви посварилися.
Так. Того ранку я дізналася,
що він розповів комісії з найму про спробу самогубства.
На співбесіді.
Ти цього не знала?
Ні.
Але ти знала, так?
То всі знають, правда? У цій комісії є студенти?
Ну…
Вони присутні на співбесідах, але не хвилюйся.
Студенти люблять психічне здоров'я. Мабуть, це підвищило їхню повагу.
Так, що крутіше за погодинницю на реабілітації,
яка якось загриміла в лікарню Беллв'ю?
Він це заслужив?
Можна дізнатися твою думку?
На мій погляд, ти їй завищила оцінку.
Дехто дав їй більше балів.
Вона не отримала стипендію і кинула навчання.
А чому не взяла кредит?
-Вона не з заможної сім'ї. -Думаєш, я з такої?
У нас із Владом стільки боргів, що в очах пливе.
Вибач.
-Усе нормально? -Так, вибач.
Штани трохи врізаються, якщо ти розумієш.
Я таке люблю.
Нагадує, що в тій області щось існує.
Слухай, я думаю, що вона цим виправдовує те, що не отримала стипендію.
Їй було боляче.
Байдуже.
Я маю підготуватися до наслідків.
Або ні.
І вона знищила докази.
Поглянь, на що ти мене штовхнула.
Коли ми починали, Джон був у твоєму становищі.
Я мала повну ставку, він погодинник,
один предмет,
і він працею просунувся аж до головування.
Як?
Джон дуже кмітливий.
Але… Його просто просували чи…
Це треба в нього спитати.
Вибач. Я знаю, що Джон — складний приклад.
Ой, прошу. Хотіла б я, щоб Влад трахав інших людей.
Ти цього не хочеш.
Ні, хочу.
Не студенток, бо часи змінилися,
але Влад здається досить світським.
Проте він засратий скромник.
Йому треба щось пережити.
Інтрижка пішла б йому на користь.
Пішла б?
Ні.
Ну…
Я не знаю.
Можливо.
-Дякую. -Так.
Чудово. Дякую.
Декому потрібна кава. Скажи скільки.
-Так, дійсно потрібна. -Скажеш. Добре.
Я не бачу ні вершків, нічого. А немає…
Народ.
-Привіт. -Ти прийшов.
-Завдяки тобі. -Та облиш.
Ні, щось я зайнятий лише своєю дупою. Ти маєш вдовбити в мене розум.
До речі, я прочитав перший розділ твоєї книги.
І?
Збіса заздрю.
Схоже, усі зібралися.
-Тож почнемо? -Привіт, люба.
-Привіт. -Привіт.
Гадаю, усі ознайомилися з цілями на навчальний рік.
Якісь думки?
-Я хочу переконатися, що їх усі отримали. -Вони були в листі.
Я не отримала листа. Вже вдруге.
-Перевіряла спам? -Так.
Певно, знову проблема з розсилкою.
Якщо погодинники не отримують, то…
Це марна трата часу. Я справді не…
Алергія.
Мені дуже цікаво, чому ви не бачите потреби дослідити
засмічення історіографічними артефактами мови нашого факультету.
Чому б нам не створити підкомітет? Можна спробувати змінити мову.
Я можу очолити.
Це б дуже допомогло.
Дякую, Владе.
Є волонтери?
Я приєднаюся.
Чудово.
Я теж можу приєднатися.
Гаразд.
Отже.
-Коли збори? -Ну…
У мене в житті триндець, але сьогодні я вільний.
Знаю, надто рано.
-Сьогодні? Я «за». -Фло, ти завжди «за».
Ти знаєш, дівчинко.
А ти?
Я теж прийду.
Але я маю піти о 21:00.
Вибачте.
Без проблем. Ми розгребемо це лайно.
Гаразд, до зустрічі.
Ти крадеш мій одяг?
Ні, татів. Я маю виглядати стильно.
Знову йдеш гуляти?
Можна?
Ти повернула файл?
-Це моя сорочка? -Так.
-І тебе ніхто не бачив? -Ні.
-Не блюй у ній. -Як смішно, тату.
Моя машина тут.
Ти… зустрічаєшся з подругою?
Типу. Люблю вас.
Ти ревнувала?
До кого?
До Лайли.
Я думала, ми не говоримо про те, що було десять років тому.
Думаю, це добре.
Маєш гарний вигляд.
Обережно. Ти завжди надто переймаєшся, а потім лажаєш.
Я забув полити салат. Не поллєш до від'їзду?
Ага.
Він буде спраглий.
Я переймаюся скільки треба.
ВЛАДІМІР МАЮ СЬОГОДНІ СКАСУВАТИ, ПЕРЕПРОШУЮ
У СИНТІЇ БУЛИ ПЛАНИ, Я МУШУ ЗАЛИШИТИСЯ З ФІ.
ФЛОРЕНС КК
Джон, так?
Я радий, що ти звернулася. Що питимеш?
Довбана скабка.
ВЛАДІМІР ВЛАДІНСКІ МІЙ ВТІШНИЙ ПРИЗ
Він читає мою книгу.
КОМУ: ВЛАДІМІР БОЖЕ, Я ВМИРАЮ!!!
ВЛАДІМІР НЕ ВМИРАЙ МЕНІ
НЕ КАЖИ МЕНІ, ЩО ДУМАЄШ, ДОКИ НЕ ЗАКІНЧИШ!
АБО КАЖИ
ЯК ЗАХОЧЕШ!!!
ЯК ТИ ЛЮБИШ ЧИТАТИ?
ВЛАДІМІР
ЕДВІНА ТЕМА: Я СПИТАТИ — РЕК. ЛИСТ?
Це не він.
Бляха!
ЯК ТИ ЛЮБИШ ЧИТАТИ?
ВЛАДІМІР ПОВІЛЬНО
РЕТЕЛЬНО…
З ВЕЛИКОЮ УВАГОЮ ДО ДЕТАЛЕЙ
ВЛАДІМІР
Що це означає?
ЗА КНИГОЮ ДЖУЛІЇ МЕЙ ДЖОНАС
Переклад субтитрів: Ольга Галайда