Què vol dir això?
No t'entenc.
L'emoji que somriu i fa així.
En quin context?
- És igual. - Vinga, mama, explica-m'ho.
Semblava bastant sincer.
- Qui te l'envia? - Hi treu ferro.
Treu ferro al que ha dit, no?
Podria ser.
O, al mateix temps, ho podria reafirmar.
O és un desafiament.
- Com? - T'escrius amb algú
que fa un pas, però llavors s'espanta
i fa servir l'emoji per no jugar-se-la.
Com "T'estimo. XD."
Com si no ho hagués dit. La pilota és al teu terrat.
El meu terrat.
I has de descobrir si ho deia de debò.
La gent és… poruga.
Com és que ets tan maca amb mi?
Vas a córrer?
No ho veus?
VLADÍMIR: A POC A POC.
ATENTAMENT…
FIXANT-ME MOLT BÉ EN ELS DETALLS…
DAVID: HAS ESTAT AL MEU DESPATX?
Merda.
Fill de puta.
Informa de tot pel teu bé.
Hola. La Flo m'ha dit que éreu aquí.
- Em buscaves? - No. De fet, buscava…
Per la reunió que ahir vam cancel·lar.
Em sap greu. Tenia cita amb el psicòleg.
Sí, no sé interpretar el calendari compartit.
Parlem.
- Nosaltres? - Sí.
- N'anem parlant, entesos? - Sí.
Gràcies, David.
Vols que parlem de dates ara o…?
Després. On et puc trobar?
Tinc feina.
- Entesos, David. - Perdona.
Entesos.
Si ens quedem sols, ho sabré.
La porta està oberta?
TAL COM CAU
- Tanca-la. - Vols parlar?
Has de tornar l'arxiu.
- No sé de què parles. - Has estat aquí.
Falta un arxiu d'una caixa que he d'entregar
al coordinador per a la vista.
Concerneix la Lila Green.
Això està molt desordenat.
Demà. Abans de marxar. Si us plau.
- Sento que l'hagis perdut. - No ho deixaré córrer.
No em posis en un compromís.
Tens un botó desfet.
Ja ho sé.
Edwina, hola.
He entregat la teva carta.
Deu ser broma.
El termini és el termini.
Tinc una malaltia crònica.
Ho sento, però no s'inclourà a la sol·licitud.
Posarà en risc el futur d'una alumna per un dia de retard?
No l'hem posat en risc nosaltres, senyora.
Millori's.
No em puc millorar.
No coneix la definició de 'crònica'?
VLADÍMIR: A POC A POC.
ATENTAMENT…
FIXANT-ME MOLT BÉ EN ELS DETALLS…
A tu et queda bé.
Però jo no soc de doble botonadura.
Et quedaria bé. Tens bones espatlles.
La part de davant no em preocupa.
Vaja, hola!
Hola.
Quan t'aniria bé quedar amb la Florence pel subcomitè?
Sí, perdona.
Abans de les cinc, si no tinc classe.
Estaré disponible.
Disponible.
Genial. Portaré pica-pica.
- Hi té la mà trencada. - M'encanta picar.
Sense gluten.
Penses en tot.
Bé, doncs, us deixo que…
Intimem.
- Dimecres, 15:15. - Tinc classe.
- Dijous, 10:30. - Classe.
- A la tarda? - També. Divendres matí?
No passa res si no pots venir. Prendrem notes.
- Busquem un forat. - No és res.
Vull venir.
Vull que vinguis.
Ja en parlarem.
Per descomptat.
PER A: VLADÍMIR:
SUBCOMITÈ: DIJOUS A LES 10:30?
VLADÍMIR: JO PORTO EL CAFÈ SI TU PORTES EL PICA-PICA.
TRACTE FET.
VLADÍMIR: COM T'AGRADA?
EL CAFÈ?
VLADÍMIR: SÍ.
DE TOTES MANERES.
VLADIMIR: CALENT.
Calent.
O AMB GEL?
XD
AQUEST "XD" ERA IRÒNIC. SÉ QUE SOC PROFESSOR DE LITERATURA.
PER A: VLADÍMIR: SEMPRE CALENT.
L'única manera d'acabar un llibre és enganyar-te
i pensar que el llibre i tu sou brillants.
Però aquest és bastant bo.
No la veig.
Me la vaig treure quasi tota. És la punxa.
- Com te la vas clavar? - Va ser Déu.
On eres ahir a la nit?
Amb una amiga.
Els cérvols dels collons m'han destrossat l'hort.
Em sap greu.
El matrimoni.
Necessito una agulla.
No. Ja sortirà sola.
Què feu?
Hola, reina. Què fas?
L'Alexis m'ha enviat informació sobre l'acusadora.
Parles amb l'Alexis?
Sabies que la Lila Green té un Substack?
És bastant… La gent està fatal.
Sí, i tant, reina.
T'he de dir una cosa.
Vas cremar l'arxiu?
No puc desfer-ho. Què faig?
Estàs boja?
Sid, mira endavant, si us plau.
Què és això?
Després d'això, has d'anar a parlar amb ella.
- No hi ha alternativa. - Què coi?
- Hi ha una altra opció. - Quina?
No hi ha mantega? Això sembla una pel·li de terror.
Pots anar al supermercat. Diuen que hi pot comprar tothom.
Si, per algun motiu, no funciona, parlarem amb ella demà.
M'ho promets? Últimament estàs com en un altre planeta.
- M'acompanyes? - T'ho prometo. A quin vas?
- No ho sé. - El de la 19?
- No ho sé. Per què? - He de fer un encàrrec.
Hola.
Dawn, no t'havia reconegut. Soc el John. Em recordes?
El sou d'adjunta no t'arriba o què?
Bé, això té certs avantatges. És…
M'agrada. Tinc un 10 % de descompte en compres.
"I jo?" és la pregunta.
Em sap greu.
- Tess! - Sí.
És la meva novel·la preferida.
L'altre dia en un pòdcast
deien que Hardy va escriure Tess dels d'Urberville
perquè va tenir una erecció
mentre penjaven una dona en una execució pública.
Ostres.
Diuen que el llibre és una disculpa.
És horrible.
No sabem si va tenir l'erecció, però m'agrada pensar que sí.
La ment humana fa esgarrifar, no?
Sí.
- T'hem de donar una altra assignatura. - Sí.
Adeu!
- Com va això? - John, si us plau.
Què?
Ho has vist?
- Entra al cotxe. - Ei.
- T'has deixat el mòbil. - Gràcies.
Hola, Dawn.
Perdoneu, estic treballant.
¿Us he comentat que no he aprofitat
l'acord entre el John i jo des de fa molts i molts anys?
Doncs no.
No des del…
David.
T'he portat això.
Per què?
Podem tenir una conversa sincera abans de morir?
- Espero que moltes. - Bé.
Bé…
T'estimava i em vas destrossar.
És veritat.
Mare meva. Què?
No.
Entesos.
Estava disposada a deixar el meu marit per tu.
Et vaig esperar a l'estació de tren, hòstia.
Et vaig esperar tres hores i tu no vas aparèixer.
- No li podia fer allò a ma filla. - Una merda.
Et feia por enfrontar-te a la teva dona.
Ho podria haver fet millor.
Després vaig intentar fer un cafè o una infusió amb tu
i em vas evitar durant una dècada.
- Entesos. - Soc adulta.
Sé que el tancament és un mite dels menors de 30 anys,
però vaig ser molt permissiva.
Què vols?
Ja no tinc l'arxiu.
Aquesta conversa no m'agrada.
No m'agrada gens.
Si us plau, em pots cobrir?
Jo…
Vam follar durant tres anys.
Creia que estàvem enamorats.
Ho estàvem.
He estat rellegint els nostres antics correus.
Altra vegada?
No els havies esborrat?
Encara tens aquella cabana?
La llogo, sobretot a l'estiu o abans que faci massa fred.
Per pagar els préstecs de la Sid. Què em demanes?
Res.
Només et recordo.
En aquella porta.
És una imatge que, amb el pas dels anys,
m'alegro de tenir.
I l'arxiu?
No et puc ajudar.
Gràcies.
Moltes gràcies per venir.
De res.
Ma mare volia parlar amb tu.
- És la meva filla. - Ja ho sé.
Mama, endavant.
Hola, Lila.
Bé…
em volia disculpar.
Per què?
Em sap molt de greu que et semblés que havies de deixar els estudis
pel que creies que eren les meves accions.
De debò?
- Mama. - Què?
Això no és cap disculpa.
És el màxim que puc fer.
Em vas represaliar.
No.
Lila, em preocupa que et fiquis en això a cegues.
Aquesta vista no serà una experiència fàcil.
De debò vols passar per això?
Per això m'heu convidat?
Em preocupa que no t'ho hagis pensat bé.
A mi em preocupa que tinguis iogurt a la camisa.
- Ta mare és una cabrona venjativa. - Perdona, què?
No, no em molesta. No passa res.
"Li agradava agafar-li el penis amb la mà
i acariciar-li els plecs de l'escrot
fins que se li posava dura com una pedra."
- Sid! - Què?
És el teu diari pornogràfic en línia.
Què fas?
I, encara que l'esborris,
he imprès copies de totes les entrades que has escrit.
És ficció.
Si us plau! "Desitjava tenir la seva polla dins."
- Deixa el mòbil. - "O qualsevol."
Ho llegiré tot en veu alta a la vista.
D'això res.
Sidney, no jutgem ningú per la ficció que escriu.
Mama, torna a la realitat. Aquesta dona et vol enfonsar.
Creus que no s'han d'enfrontar a les conseqüències del seu abús?
Abús?
No deixaré que els arruïnis la vida
per una estupidesa que vas iniciar tu fa deu anys.
- Me'n vaig. - No, Lila.
Saps qui és una cabrona venjativa? Ho vols saber?
Jo! La cabrona soc jo!
- Ves a cagar! - Per què fas això?
Per què no t'has disculpat?
Sidney.
Què?
No ets cap cabrona.
Ostres, els cafès! Els puc anar a buscar.
No, no cal.
Segur?
Entesos.
He fet…
boletes de dàtil amb civada, llavors de lli i crema de cacauet.
Sense gluten ni sucres afegits.
Nyam.
És bona?
Vlad, et volia parlar d'una cosa.
- Ja soc aquí! - Creia que tenies classe.
Els he deixat fent un treball en grup. Oh, boletes!
"Volem desmantellar la jerarquia
perquè els alumnes qüestionin les dinàmiques de poder."
No em convenç això de la jerarquia. La pedagogia és jerarquia.
Podries aspirar a una posició d'escolta.
Aspiro a ser una professora compromesa i una experta en el meu camp.
- Això ajuda els alumnes? - Aprendran coses
que els farà créixer i ser millors persones.
Hòstia, Flor, si sucumbeixes a aquesta idea…
No reneguis.
…coneixement, aprenentatge, cultura i educació superior són inútils.
I sucumbeixes a la idea que només hem de ser
abelles treballadores que només tenen l'objectiu
d'enriquir-se o viure tranquil·les. És simplista.
Simplista de collons. Perdona.
Crec que la universitat és un ambient, allò a què t'exposes.
No, és més que això, perquè som els seus guies,
responsables de les seves ànimes.
De debò? Perdona. Digues-ho al teu marit.
Mare de Déu, Florence. Com pots ser tan mala pècora?
- T'has passat. - I tant!
Les dues us esteu passant.
Ho dono tot pels meus alumnes.
Doncs no ho sé. Potser hauries d'aprendre a posar límits.
La passió entre les germanes, genial.
Però l'has d'ampliar. A més…
Potser un altre paràgraf.
Puc parlar amb tu?
Hola. Estem treballant en una cosa.
Bé, volia…
Mare meva, em sento fatal.
La meva carta va rebotar.
Saps si els va arribar?
Ho sento. Em sento com si hagués posat en risc el teu futur.
No passa res.
Sí que passa. És…
És terrible. Faré tot el que pugui per compensar-t'ho.
No cal. La professora Tong la va entregar.
No soc professora.
Vaja, quan?
L'última nit del termini. Eren les onze.
Vaig veure que no hi era i vaig escriure a la Cynthia.
Espera, la vas escriure aquella nit?
Tenia un esborrany.
Perdona, però estàvem parlant de la seva redacció.
Moltes gràcies, de debò. Quin descans.
Creia que l'havia cagat, Edwina. Em…
No passa res.
Ja saps que he estat molt estressada últimament i…
Ets una alumna. El nostre estrès no t'ha d'afectar.
Estem treballant en una cosa.
Em sap greu haver-te decebut.
Mai a la vida m'havia oblidat d'entregar una carta de recomanació.
ESBORRAR LA CONVERSA? ESBORRAR
La Lily, el Selden, La casa de l'alegria.
S'estimen però no poden estar junts
perquè… la societat.
Llegim.
"'L'única manera que tinc d'ajudar-te és estimant-te',
va dir el Selden en veu baixa.
Ella no va contestar, però va girar la cara cap a ell
amb el moviment suau d'una flor.
Les seves cares es van trobar i els seus llavis es van tocar.
Ella es fer enrere i es va posar dreta.
El Selden es va aixecar, també, i es van quedar mirant-se.
De sobte, ella va agafar la mà d'ell i la va prémer contra la seva galta.
'Estima'm, estima'm, però no m'ho diguis.'"
Què fa Wharton en aquesta escena?
Ell és gai.
No.
Es volen estimar però no poden.
Sí, ja ho he dit, però què fa Wharton en aquesta escena?
Quina mena d'escena és?
Una pista:
la novel·la és de principis del segle XX.
Et podien detenir per escriure pornografia.
Quina mena d'escena és?
És una mena d'escena sexual?
Sí, exacte. Gràcies, Rose.
Wharton ens ofereix una mica d'erotisme, nois.
Què té d'eròtic aquest fragment?
- El petó. - Això és l'argument.
Fixeu-vos en les paraules, la sintaxis. Ell parla en veu baixa.
- Què significa? - Parla fluix.
És introvertit.
Està excitat.
Exacte.
"Va girar la cara cap a ell
amb el moviment suau d'una flor."
Molt bé, "moviment suau".
Com un balanceig suau.
"D'una flor."
S'està…
S'està obrint.
S'està obrint com què?
Les flors.
I a què s'assemblen les flors?
A l'anatomia femenina.
"El Selden es va aixecar…"
Quina part identificable dels homes es pot aixecar?
No vull semblar obscena.
Només dic que, en un món reprimit com aquest,
totes i cadascuna de les paraules tenen més significat del que us penseu.
No arribarem mai més a prop de la consumació.
M'encanta Edith Wharton!
Però això no és el que passa realment.
Què vols dir, Aaron?
T'ho has inventat tot. No cal llegir-ho d'aquesta manera.
Bé, sí. És clar que m'ho he inventat.
Però ¿entens el que vull dir si dic que tots, Aaron, fins i tot tu,
tenim cos?
No ho entenc gens ni mica.
Ha estat divertit.
Com és que has vingut?
Em sentia malament per allò de l'altre dia i…
sé que passes una mala època.
Això m'agrada pensar.
S'acosta la vista del John, no?
Què n'opines?
Jo no opino. Només volia saber com estaves.
De fet, Vlad, et volia preguntar una cosa.
Dispara.
Tampoc no et passis.
- Saps què? Deixa-ho córrer. - Era broma.
Saps que ets molt difícil d'interpretar?
Sí, m'ho diuen molt.
Gairebé m'he acabat el teu llibre.
De debò?
Sí. Volia veure si, no sé,
potser volies quedar per al dinar recíproc.
I tant!
Aquest cap de setmana?
- Els caps de setmana són complicats. - Entesos.
La setmana vinent?
Què tal dilluns que ve no l'altre?
- El dia d'estudi. - Dilluns, dia d'estudi.
El dia d'estudi…
DILLUNS, 20 D'OCTUBRE VISTA DEL JOHN
- O passat Acció de Gràcies. - No.
Fins llavors.
Genial.
- Vaig cap allà. - Jo cap allà.
- Ja ens veurem. - Sí.
Si es gira, és que m'estima.
Endavant.
Té un moment?
Endavant.
Tenim un problema.
Endavant.
Hola.
Què passa?
Nois?
Aquesta tarda, els professors titulars hem votat.
Això és difícil de dir.
Tu deixa-ho anar.
Et demanem que deixis la docència.
Per què?
BASADA EN EL LLIBRE DE JULIA MAY JONAS
Subtítols: Maria Romero Soronellas