Co znamená tohle?
Teď nechápu, co to děláš.
Emoji. Když se směješ a uděláš tohle.
V jakým kontextu?
To je jedno.
Tak mi to, mami, řekni.
Prostě to vyznělo dost upřímně.
Kdo ti to poslal?
Má to jen shodit význam zprávy, viď?
Možná. Nebo taky význam zprávy hodně podtrhnout. Nebo je to výzva.
Jaká?
No, když si s někým píšeš, ne?
Řekněme, že otevře jistý dveře, ale pak má strach, tak to shodí s emoji.
Třeba napíše: „Miluju tě. LOL.“
Takže to vlastně neřekl. A míč vlastně hodí na tvou stranu.
Na mou stranu.
A ty pak musíš zjistit, co tím myslel. Lidi se bojej.
Proč jsi ke mně dnes tak milá? Jdeš si zaběhat?
Vidíš, ne?
Pomalu.
Pečlivě…
S velkým důrazem na detail…
Byla jsi u mě v kanclu?
Sakra.
Ten zmetek.
Nahlaste všechno, abychom to měli uložené.
-Zdravím, Flo říkala, že máte poradu. -Hledala jsi mě?
Vlastně ne, hledala jsem vás, abychom naplánovali podvýbor, když se včera
zrušil.
Omlouvám se. Měla jsem sezení s terapeutem.
Jo, prý se neorientuju ve sdíleném diáři.
-Promluvme si. -My?
Jo. My. Budeme se informovat, ano? Jo.
Dobře.
Jo.
Díky, Davide. A domluvíme si termín hned, nebo?
No…
Později. Kde vás pak najdu?
Mám spoustu emailů.
Jasně, Davide.
-Promiňte. -Dobře.
Jenom musí být sám, pak budu vědět,
jestli jsou dveře, jak se říká, otevřené.
HRAJ S TÍM, CO MÁŠ
-Jo, zavři. -Chceš si promluvit?
Tu složku musíš vrátit.
Já nevím, o čem to mluvíš.
Byla jsi u mě v kanceláři. V krabici, kterou mám předat koordinátorovi Hlavy 9
na to slyšení, chybí složka.
Týká se Lily Greenové.
Je tady fakt příšerný chaos.
Do zítra. Odpoledne. Prosím.
Mrzí mě, že jsi něco založil.
Tohle jen tak nezmizí. Nestav mě do téhle pozice.
Chybí ti knoflík.
Já vím.
Edwino, zdravím.
Váš dopis jsem předala.
PLATNOST ODKAZU VYPRŠELA
-To jako vážně? -Madam, termín je termín.
Mám chronické onemocnění.
Omlouvám se, ale prostě to v balíčku kandidátky nebude.
Ohrozíte budoucnost studentky jen kvůli jedinému dni?
Její budoucnost jsme neohrozili my, ale vy, madam. Ať je vám lépe.
Nebude mi líp. Neznáte definici slova chronický?
Pomalu.
Pečlivě…
S velkým důrazem na detail…
Ty to určitě zvládneš, ale já asi nezvládnu dvouřadý oblek.
To zvládneš. Máš skvělý ramena.
O předek se fakt nebojím.
-Ahoj! -Ahoj.
Jen zjišťuju, jestli můžu s Florence domluvit ten podvýbor.
Ano, promiňte. Kdykoli před pátou, kdy neučím. Pak vám budu k dispozici.
K dispozici.
Skvěle. Připravím svačinu.
To umí skvěle.
No, to si dám moc rád.
Bez lepku.
Vy si to pamatujete.
Tak fajn, tak já vás tu nechám se…
Sbližovat.
Středa v 15:15.
-To učím. -Čtvrtek v 10:30.
To učím.
-Tak odpoledne? -To taky učím. V pátek ráno.
Na první schůzku nemusíš chodit. Uděláme zápis.
-Nějaký čas najdeme. -O nic nejde.
-Snažím se přijít. -Chci, abys přišla.
Dáme si pauzu?
Rozhodně.
Vladimire,
Podvýbor, čtvrtek v 10:30?
Přinesu kafe, když přinesete něco k snědku.
Platí.
Jak ho máte ráda?
To kafe?
Jo.
To je jedno.
Horké…
Horké.
Nebo s ledem?
LOL
To „LOL“ bylo ironicky. Vím, že jsem profesorem literatury.
Vždycky horké.
Knihu můžete dopsat jen tak, že si budete namlouvat, že je jako vy. Naprosto
dokonalá.
I když tahle je celkem dobrá.
Já to nevidím.
No, většinu jsem vytáhla, jen zbytek.
Jak se ti to stalo?
Bůh ví. Kdes byl včera večer?
U kámoše.
Ti zkurvení jeleni mi sežrali celou zahradu.
Tak to je mi líto.
Manželství.
Musím si vzít jehlu.
Ne, ne, ne, vypadne pak sama.
Co to vyvádíte?
Čau, zlato, co tu děláš?
No, Alexis něco zjistila k tý tátově žalobě.
Už s ní mluvíš?
Víš, že Lila Greenová má Substack? Je dobrej. Lidi maj problémy.
Ano, ano, to mají, zlato.
Chci ti něco říct.
Tys tu složku spálila?
Čas vrátit nemůžu, tak co mám dělat?
Ty jsi zešílela?
Sid, musím už jít dál, prosím.
Co to je?
No, po tom, cos udělala, s ní musíš promluvit. Jiná možnost není.
Bože. Co to sakra je?
No, jedna možnost by tu byla.
Jo? A co to jako je?
Nemáme máslo? Ta lednice je jak z hororu.
Tak můžeš zajít do obchodu, prý tam můžou chodit všichni. A když mi
to prostě nevyjde, promluvíme s ní zítra.
Slibuješ? V poslední době jsi jak na jiný planetě.
-Půjdeš se mnou? -Jo, slibuju. A do kterého půjdeš?
-To nevím. -Na devatenáctou?
-Já nevím. Proč? -Něco tam mám.
Zdravím.
Dawn. Nepoznal jsem vás. John, vzpomínáte? Takže, ten částečný
úvazek není to pravé?
No, tady mám i benefity a baví mě to. Mám desetiprocentní slevu.
A co já, ptám se?
Jů. Promiňte.
„Tess“?
No jo. To je můj oblíbený román.
Víte, tuhle jsem poslouchal podcast. Věděla jste, že Thomas Hardy napsal
„Tess z d'Urbervillů“, protože prej měl erekci, když se díval na oběšení
ženy při veřejné popravě?
No páni.
Prý celou knihu napsal jako omluvu.
To je hrůza.
S tou erekcí si jistý nejsem, ale líbilo by se mi to.
Lidská psychika, to je síla, co?
Musíme vám najít další třídu.
Jo.
Nashle!
Pěknej zadek.
-Johne, prosím. -Co je?
-Jdi do auta. -Johne, nechal jste tam mobil.
Díky, Dawn.
-Ahoj, Dawn. -Promiňte, mám práci.
Zmínila jsem, že, že jsem nevyužila dohody, kterou máme s Johnem, už strašně
moc let?
No, tak nevyužila.
Ne od…
Davida.
Tohle je pro tebe.
Proč?
Můžeme si jednou upřímně promluvit, než umřeme?
Chtěl bych víckrát.
Dobře, no.
Já tě milovala, a tys mi zlomil srdce.
To je pravda.
Bože. Co?
Ne.
Dobrá, dobrá.
Chtěla jsem kvůli tobě opustit svého manžela. Davide, čekala jsem na tebe
na tom zatraceným nádraží tři hodiny, a ty ses ani neukázal.
Nemohl jsem to udělat dceři.
Prdlajs. Prostě ses jen bál svý ženy.
Nezvládl jsem to nejlíp.
Pak jsem si s tebou chtěla dát kafe nebo bylinkový čaj, a ty ses mi celých
deset let vyhýbal.
Dobře.
Už jsem dospěla. Vím, že uzavření vztahu je mýtus, kterému se po třicítce
nevěří, ale já byla snad tolerantní.
Tak co chceš?
Já tu složku už nemám.
Tohle je příšerný rozhovor. Hnusí se mi to.
Prosím, podržíš mě, Davide? Já… šukali jsme spolu tři roky, já myslela,
že se milujeme.
Taky jo.
Víš, četl jsem si znovu tvé maily.
Zase?
Vždyť jsi je vymazal.
Máš pořád tu chatu?
Pronajímám ji. Hlavně v létě a než začne zima. Splácím půjčky Sid, ale co…
o co ti jde?
O nic. Jen tak vzpomínám.
V těch dveřích.
Ten obrázek, jak stárnu.
Jsem rád, že ho mám.
A ta složka?
S tím ti nepomůžu.
Tak jo.
Děkuju moc, že jste přišla.
-Jistě. -Takže, máma si chtěla promluvit.
To je má dcera.
Já vím.
Mami, pokračuj.
Zdravím, Lilo.
No…
Chtěla jsem se omluvit.
Za co?
Hrozně mě mrzí, že jste měla pocit, že musíte odejít ze školy kvůli mně.
-Vážně? -Mami.
-Co? -To není omluva.
No, tohle vám ale musí stačit.
Vy jste se mi mstila.
Ne, nemstila.
Lilo, Lilo, bojím se, že nevíte, co vás čeká. To slyšení nebude žádná
dobrá zkušenost. Opravdu si tím vším chcete projít?
Proto jste mě sem pozvaly?
Obávám se, že jste si to důkladně nepromyslela.
Mě spíš děsí, že máte jogurt na tričku. A že vaše matka je mstivá píča.
Promiňte, co?
Ne, ne, ne, ne, ať to řekne. Nevadí, jen to řekněte.
-Klidně. -„Hrozně ráda
držela v ruce jeho penis, hladila jeho zvrásněný šourek,
dokud neztvrdl a už se nedal ignorovat.“
-Sid! Co? -Cože?
To je váš internetový porno deníček.
Co, co, co to děláš?
A i když ho hned stáhnete, vytiskla jsem si kopie těch vašich perverzních
zápisků.
To je fikce.
Prosím. „Toužila mít v sobě jeho ptáka. Nebo jakéhokoli ptáka, kohokoli…“ Na tom
slyšení přečtu každej řádek nahlas.
Ne, Sidney, dej ten mobil hned pryč. Mladá dámo, přestaň.
Ne, ne, to ne. Ne, Sidney. Nebudeme soudit někoho za to, co napíše.
Mami, přestaň žít ve světě fantazie. Tahle ženská tě chce zničit.
Ale, prosím tě.
Ty si myslíš, že tví rodiče nemusejí čelit následkům zneužívání?
Zneužívání? Nenechám tě zničit jejich život kvůli kravině, kterou jsi
-udělala před více než deseti lety. -Ne.
Já odcházím.
Ne, Lilo. Prosím. Nechoďte.
Chceš vědět, kdo je mstivá píča? Chceš, jo? Já. Já. Já jsem píča. Já jsem
píča.
-Jdi do prdele! -Proč jsi to udělala?
Proč ses neomluvila?
Sidney.
Co je?
Ty nejsi píča.
Ale ne, zapomněl jsem na to kafe. Skočím pro něj.
Ne, ne, ne, ne, ne, ne, prosím.
Určitě? Tak ne.
Tyhle jsou
s arašídovým máslem, lněnými semínky, ovesnými vločkami a datlemi. Bez lepku,
a i bez cukru.
Mňam.
Není to dobrý?
Vlade, já, chtěla bych si o něčem promluvit.
-Je tady. -Já myslela, že učíš.
Dala jsem jim skupinový projekt. Kuličky.
Snažíme se bourat hierarchii, aby studenti mohli svobodně zkoumat
dynamiku moci.
No, nevím, jestli bourat hierarchii. Pedagogika je hierarchie.
Ale tvým cílem by mohlo být naslouchat.
Mým cílem je být angažovaným učitelem a odborníkem v oboru.
Jak to pomůže studentům?
Naučí se tak něco, díky čemu budou většími a lepšími lidmi. Když tomu
podlehneš, Flo, tak pak jsou podělaný znalosti…
Nemusíš klít.
Znalosti a učení a kultura a vyšší vzdělání, jak je známe, jsou zbytečný.
Pak podlehneš tomu, že máme být jen provozní dělnice, které mají tady na
zemi jen hromadit bohatství nebo odpočívat. To je přece tak povrchní. Tak
zatraceně povrchní. Promiňte, co jste to říkal?
Podle, podle mě je univerzita spíš prostředí. To, čemu jste vystaveni.
Ne, já, já myslím, že to je víc než to, protože jsme, jsme jejich průvodci. Jsme
odpovědní za jejich duše.
Vážně? Promiň, to bys měla říct svému muži.
Ježiši Kriste, Florence, ty umíš bejt taková mrcha.
To není vhodné…
-Já vím. -Ne, od obou je to nevhodné.
Já svým studentům dávám všechno.
No, já nevím, možná zapracuj na tom, kde máš hranice.
Vášeň mezi sestrami, to je skvělý. Ale měla byste to nějak rozvést. Navíc…
Říkala jsem si, že možná, v dalším odstavci.
Můžu s vámi mluvit?
Ahoj, zrovna teď tady něco řešíme.
No, já jsem chtěla…
Bože, cítím se opravdu strašně. Vypadá to, že se mi ten dopis vrátil.
Teda, nevíte, jestli ho dostali? Já, hrozně moc mě to mrzí. Mám pocit,
-že jsem ohrozila vaši budoucnost. -To nevadí.
No, to, to teda vadí. Je, je, je to strašné. Určitě vám to nějak vynahradím.
Ne, to nevadí, poslala ho profesorka Tongová.
Já, já nejsem profesorka.
Kdy?
V den odevzdání. V 11. Viděla jsem, že tam není, tak jsem požádala Cynthii.
Počkat, ty jsi ho napsala ten večer?
Poslala jsem jí nástřel.
Promiň, teď tady právě řešíme tu její esej.
Bože, díky, vážně, to se mi ulevilo, já… Bože, myslela jsem, že jsem vám to
podělala, Edwino, já…
V pořádku.
Víte jak moc ve stresu v poslední době jsem, takže…
Jste studentka, nemusíte na sebe přenášet naše stresy, jasné?
Teď zrovna na něčem děláme.
Já… Mrzí mě, že jsem vás zklamala.
Nikdy v životě jsem ještě nepropásla termín doporučujícího dopisu.
ODSTRANIT KONVERZACI? ODSTRANIT
Lily, Selden, „Dům radovánek“.
Milují se, ale nemůžou být spolu kvůli společnosti. Pojďme číst.
„Můžu vám pomoci jediným způsobem. Tím, že vás budu milovat,“ řekl tiše.
Neopověděla, ale obrátila k němu tvář, pomalým pohybem květiny. Seldenova
tvář se k ní pomalu přiblížila; rty se spojily. Odtáhla se a vstala z lavičky.“
„I on se zvedl, tak stáli proti sobě, hledíc na sebe. Najednou se
chopila jeho ruky a přitiskla si ji na tvář.“ „Ach, milujte mě,
milujte mě – ale neříkejte mi to!“
Co Whartonová v té scéně dělá?
Je to gay.
Ne.
Chtějí se milovat, ale nemůžou.
Ano, to jsem říkala, ale co Whartonová v té scéně dělá? Co je tohle za situaci?
Nápověda. Je to román, psaný na přelomu 20. století, za pornografii by
vás mohli zatknout, tak co je tohle za scénu?
Promiňte. Je to sexuální scéna?
Přesně tak. Díky, Rose. Jo, Whartonová nám tu popisuje ohromnou vášeň.
Tak jaká je v téhle pasáži erotika?
Políbí se.
Já nechci děj. Podívejte se na slova, syntaxi. Jeho hlas je hluboký. Co to
znamená?
Mluví tiše.
Je to introvert.
Je vzrušený.
Správně, správně.
„Obrátila k němu tvář…“
„…pomalým pohybem květiny.“ Tak jo. Pomalý pohyb.
Jako jemné kolíbání.
Květiny.
Ona…
Ona se otevírá.
Otvírá se jako co?
Květina.
A co připomíná květina?
Ženskou anatomii.
„Selden se zvedl…“
Jaký rozpoznatelný mužský prvek se může zvednout? A netvrdím, že to musí
být oplzlé. Říkám, že v tak potlačovaném světě nese každé slovo mnohem větší
význam, než si myslíte.
Blíž k naplnění se už dnes nedostaneme.
Miluju Whartonovou.
To se tam ale nestane.
Co tím myslíte, Aarone?
To jste si vymyslela. Nemusíme to číst takhle.
No, ano, jistě, že jsem si to vymyslela. Ale chápete, co myslím tím, když
říkám, že my všichni, Aarone, i vy…
…máme tělo?
Tohle vůbec nechápu.
To bylo dobrý.
Proč jste tam přišel?
Ale, měl jsem blbý pocit z toho onehdy.
Vím, že je toho teď na vás moc.
No, to asi ano.
Slyšení s Johnem se blíží…
Co si myslíte?
Nic si nemyslím. Jen jsem chtěl vědět, jak na tom jste.
Vlastně, Vlade, něco bych od vás chtěla.
Do toho.
Ne tak rychle.
-Víte co? To je fuk, nevadí. -To byl vtip.
Víte, je těžké se ve vás vyznat.
Jo, to slýchávám.
Skoro jsem dočetl vaši knihu.
Vážně?
Jo, a chtěl jsem, nevím, třeba se někdy s vámi domluvit na oběd.
No jistě, jistě. Jistě, tak
o víkendu?
Víkendy jsou zrovna těžký.
Aha, dobře, tak příští týden?
Co třeba přespříští pondělí? Studijní den.
Pondělí, aha, studijní den.
Studijní den.
JOHNOVO SLYŠENÍ
-Nebo po Díkuvzdání? -Ne. Ne, ne, ne, ne. Domluveno.
Bezva.
-Jdu tudy. -Já jdu tudy.
-Tak zatím. -Dobře.
Jestli se otočí, tak mě miluje.
Dále.
Máte vteřinku?
Dále.
Máme problém.
Dále.
Ahoj.
Copak je?
Takže?
Dnes odpoledne volili stálí členové katedry. Neříká se mi to snadno.
No tak, rychle, ven s tím.
Žádáme tě, abys přestala učit.
Proč?