Co tohle znamená?
- Teď nechápu. - Smajlík. Když se usměješ a uděláš tohle.
Jakej to mělo kontext?
- To je fuk. - No tak, mami. Povídej.
Šlo o zprávu, která působila dost upřímně.
- Kdo ti ji poslal? - Podkopává to význam té zprávy, že?
Možná. Nebo ten smajlík může význam té zprávy ještě podtrhnout.
- Nebo je to výzva. - Jak to myslíš?
Když během psaní zpráv ten druhej něco načne, ale pak se lekne,
tak to pro jistotu zpochybní smajlíkem. Jako třeba: „Miluju tě. LOL.“
Teď to vlastně neřekl. A všechno je na tobě.
Je to na mně.
Musíš zjistit, jestli to myslel vážně.
Lidi jsou ustrašený.
Proč jsi na mě tak milá?
Jdeš běhat?
Očividně.
VLADIMIR POMALU
DŮKLADNĚ…
NEVYNECHÁM ANI TEN NEJMENŠÍ DETAIL…
DAVID BYLA JSI V MÉM KABINETU?
A sakra.
Ten parchant.
- Radši všechno hlaste. - Ahoj. Flo mi říkala, že máte schůzku.
- Hledáš mě? - Ne, vlastně hledám…
Naplánujeme ten podvýbor, když to včera nevyšlo.
Omlouvám se. Byla jsem na terapii.
Jo. Zjevně neumím číst náš sdílený kalendář.
Promluvíme si.
- My dva? - Jo.
- Moje dveře jsou vám vždy otevřené. - Jo.
Díky, Davide.
Tak vrhneme se na to rovnou?
- Potom. Kde vás najdu? - Čeká na mě spousta e-mailů.
Fajn, Davide.
- Promiňte. - Tak jo.
Musím s ním být o samotě. Pak to zjistím.
Jsou k němu dveře otevřené?
NEDÁ SE SVÍTIT
- Jo, zavři. - Chceš si promluvit?
Musíš vrátit ten spis.
- Nevím, o čem to mluvíš. - Byla jsi tady.
V krabici chybí spis. Mám ho odevzdat koordinátorce Dodatku IX na to slyšení.
Týká se Lily Greenové.
Nemáš tady zrovna pořádek.
Přines mi ho zítra. Do konce dne. Prosím.
- Mrzí mě, že jsi ho někam založil. - Tohle nezmizí.
A do téhle pozice mě nestav.
Máš rozepnutý knoflík.
Já vím.
Dobrý den, Edwino.
Poslala jsem váš dopis.
To si děláte legraci?
- Madam, termín je termín. - Trpím chronickým onemocněním.
Je mi líto, ale nebude to součástí kandidátovy přihlášky.
Ohrozíte budoucnost studenta, protože mám jednodenní zpoždění?
My budoucnost studenta neohrozili, madam.
- Ať je vám lépe. - To nejde.
Nevíte, co znamená slovo chronický?
VLADIMIR POMALU
DŮKLADNĚ…
NEVYNECHÁM ANI TEN NEJMENŠÍ DETAIL…
Vám to sluší, ale mně by určitě dvouřadé zapínání neslušelo.
- Slušelo. Máte bezvadná ramena. - Nebojím se o předek.
- Dobrý den! - Dobrý den.
Můžu s Florence naplánovat ten podvýbor?
Ano, promiňte. Jsem k dispozici jakýkoli den před pátou. Když zrovna neučím.
Je k dispozici.
Bezva. Připravím svačinu.
- Dělá výborný svačiny. - Miluju svačiny.
Bez lepku.
Pamatujete si všechno.
Dobře. Tak vás dva nechám, abyste se…
Seznámili.
- Ve středu v 15:15. - Učím.
- Ve čtvrtek v 10:30. - Učím.
- Ve čtvrtek odpoledne? - Učím. Pátek ráno.
Nevadí, když poprvé nedorazíš. Uděláme ti poznámky.
- Najdeme nějaký čas. - O nic nejde.
- Přijdu. - Chci, abys přišla.
- Probereme to jindy. - Rozhodně.
KOMU: VLADIMIR
PODVÝBOR: ČTVRTEK V 10:30?
VLADIMIR: PŘINESU KAFE, KDYŽ VY PŘINESETE SVAČINU
PLATÍ
VLADIMIR JAK TO MÁTE NEJRADŠI?
MYSLÍTE KAFE?
VLADIMIR JO
JAKKOLI
VLADIMIR ŽHAVÝ
Žhavý.
NEBO LEDOVÝ?
LOL
TO LOL JSEM NAPSAL IRONICKY VÍM, ŽE VYUČUJU LITERATURU
KOMU: VLADIMIR JEDINĚ ŽHAVÝ.
Knihu dokončíte jedině, když si nalháváte,
že vy i ta kniha jste geniální.
Ale tohle je vážně dobré.
- Nevidím to. - Většinu jsem vyndala. Je tam jen zbytek.
- Jak se ti to tam dostalo? - Boží trest.
- Kde jsi včera večer byl? - Byl jsem s kamarádem.
Ty podělaný jeleni zničili celou zahradu.
To je mi líto.
Manželství.
Musím použít jehlu.
Ne. To se zahojí samo.
Co to tady děláte?
Ahoj, zlato. Co děláš ty?
Alexis mi poslala informace o tátově žalobkyni.
Ty mluvíš s Alexis?
Víš, že Lila Greenová zveřejňuje svoje texty na netu? Jsou dost…
- Lidi mají problémy. - Jo, to mají, zlato.
Musím ti něco říct.
- Spálila jsi její spis? - Nemůžu se vrátit v čase. Co teď?
Zbláznila ses?
Sid, musíme postupovat směrem dopředu, prosím.
Co to je?
Teď už si s ní musíš promluvit.
- Nemáš jinou možnost. - Co to má bejt?
- Ještě jednu mám. - A jakou?
To nemáme máslo? Naše lednička vypadá jako z hororu.
Klidně zajdi do obchodu. Prý tam nakupují úplně všichni.
A kdyby to kdovíproč nevyšlo, zítra si s ní promluvíme.
Slibuješ? Mám pocit, jako bys žila na jiný planetě.
- Půjdeš se mnou? - Jo. Do jakého chceš jít?
- Nevím. - Na 19. ulici?
- Nevím. Proč? - Musím si něco zařídit.
Ahoj.
Dawn. Nepoznal jsem tě. John. Pamatuješ si mě?
Plat externistky ti nestačí?
Díky téhle práci mám zdravotní pojištění.
- Baví mě to. A mám 10% slevu na nákupy. - A já taky? To je to, oč tu běží.
Je mi líto.
- Tess! - Ano.
- Můj nejzamilovanější román. - Tohle vím z jednoho podcastu.
Věděla jsi, že Thomas Hardy napsal Tess z d'Urbervillů, protože se mu postavil,
když sledoval oběšení ženy při veřejné popravě?
Ježkovy voči.
- Prý celou knihu napsal jako omluvu. - To je příšerné.
Nevím, jestli měl skutečně erekci. Ale ta představa se mi líbí.
- Lidská psychika. Fakt síla, co? - Jo.
- Musíš dostat další seminář. - Jo.
Ahoj!
- Pořád to bolí? - Johne, prosím tě.
Co?
Viděla jsi to?
- Nastup si. - Hej.
- Nechal sis tam mobil. - Díky, Dawn.
Ahoj, Dawn.
Omluv mě, pracuju.
Zmínila jsem se o tom, že jsem už dlouhé roky nevyužila
dohody mezi mnou a Johnem?
No. Nevyužila.
Ne od…
Davide.
Tohle je pro tebe.
- Proč? - Můžeme si před smrtí upřímně promluvit?
- Nejen jednou. - Dobře.
Víš…
Já tě milovala, a tys mi zlomil srdce.
To je pravda.
Proboha. Cože?
Ne.
Tak jo.
Chtěla jsem kvůli tobě opustit manžela, Davide.
Čekala jsem na tebe na tom zasraným nádraží. Čekala jsem tam tři hodiny.
- A ty jsi nedorazil. - To bych svojí dceři neudělal.
- Kecy. Bál ses hádky s manželkou. - Nepočínal jsem si nejlíp.
Pak jsem s tebou chtěla zajít aspoň na podělaný kafe nebo bylinkovej čaj.
A ty ses mi celou dekádu vyhýbal.
- Dobře. - Jsem dospělá žena.
Vím, že jen lidi pod 30 věří tomu, že můžeš uzavřít vztah,
ale vůbec jsem na tebe netlačila.
Co chceš?
Už ten spis nemám.
Tohle je příšerný rozhovor.
- Vůbec se mi nelíbí. - Můžeš mi krýt záda, prosím, Davide?
Já…
Tři roky jsme šukali.
Myslela jsem, že se milujeme.
Milovali jsme se.
Znovu jsem si pročítal naše staré e-maily.
Už zase?
- Já myslela, že jsi je smazal. - Máš ještě tu chatu?
Pronajímám ji. Hlavně v létě a dokud není moc velká zima.
Snažím se splatit Sidiny studentské půjčky. Kam tím míříš?
Nikam.
Jen si tě pamatuju.
V těch dveřích.
Jak stárnu, jsem rád…
že tuhle vzpomínku mám.
A ten spis?
S tím ti nemůžu pomoct.
Tak jo.
Moc děkujeme, že jste tady.
Jasně.
Moje máma s vámi chtěla mluvit.
- Moje dcera. - Já vím.
Tak začni, mami.
Dobrý den, Lilo.
No…
- Chtěla jsem se vám omluvit. - A za co?
Omlouvám se, že jste si myslela, že musíte skončit se školou.
Kvůli mým údajným činům.
- To myslíte vážně? - Mami.
- Co? - To není omluva.
Na nic víc se nezmůžu.
- Pomstila jste se mi. - Ne, nepomstila.
Lilo, obávám se, že netušíte, co vás čeká.
To slyšení nebude vůbec snadná záležitost.
Vážně si tím vším chcete projít?
Proto jste mě sem pozvaly?
Obávám se, že jste si to pořádně nepromyslela.
A já zase toho, že máte na košili jogurt.
- A že vaše matka je pomstychtivá píča. - Prosím?
Ne, to klidně může říct. Můžete to říct.
„Zbožňovala držet jeho penis v ruce a hladit záhyby jeho zvrásněného šourku,
dokud se nepostavil a nebylo možné ho ignorovat.“
- Sid! - Co?
- To je váš internetovej porno deníček. - Co to děláš?
I kdybyste ho smazala, vytiskla jsem si všechny vaše perverzní příspěvky.
To je fikce.
Prosím vás. „Toužila v sobě cítit jeho ptáka.“
- Odlož to. - „Nebo jakýhokoli ptáka.“
- Na tom slyšení přečtu každý řádek. - To neuděláme.
Sidney, nikoho nesoudíme za fikci, kterou napsal.
Přestaň žít ve světě fantazie. Tahle ženská tě chce zničit.
Myslíš si, že tvý rodiče nemusí čelit následkům jejich zneužívání?
Zneužívání?
Nedovolím, abys jim zničila život
kvůli pitomosti, kterou jsi před deseti lety sama začala!
- Odcházím. - Ne, Lilo.
Chceš vědět, kdo je tady pomstychtivá píča?
Já! Já jsem pořádná píča!
- Vyliž si! - Proč jsi to udělala?
Proč ses jí neomluvila?
Sidney.
Co?
Nejsi píča.
Ale ne, já zapomněl na to kafe. Zaběhnu pro něj.
Ne, prosím vás.
- Určitě? - Jo.
Tak jo.
Přinesla jsem…
datlové kuličky z arašídového másla, lněného semínka a ovesných vloček.
Bez lepku a přidaného cukru.
Mňam.
Dáte si říct?
Vlade, musím s vámi o něčem mluvit.
- Tak jsem tady. - Myslela jsem, že učíš.
Zadala jsem jim skupinový projekt. Jé, kuličky.
„Chceme odstranit hierarchii, aby mohli studenti svobodně zkoumat dynamiku moci.“
Odstranit hierarchii? Vždyť pedagogika je hierarchie.
Ale tvým cílem by mohlo být naslouchat.
Chci být angažovaná učitelka a odbornice.
- Jak to pomůže studentům? - Něco se naučí.
Co z nich udělá zralejší a lepší lidi.
Když tomu podlehneš, zasraný vědomosti by byly…
- Nenadávej. - Zasraný vědomosti, vzdělání, kultura
a vysokoškolský znalosti by byly k ničemu. Pak podlehneš představě, že máme být
transakčními pilnými včelkami, jejichž jediným posláním
je bohatnout a odpočívat. To je tak povrchní.
- Tak debilně povrchní. Pardon. - Podle mě je vysoká spíš o prostředí.
O tom, čemu jste vystaveni.
Ne, podle mě jde o víc. Protože jsme jejich průvodci.
Jsme zodpovědní za jejich duše.
Vážně? Omlouvám se, ale to bys měla říct manželovi.
Kristova noho, Florence. Někdy jsi vážně naprostá kráva.
- To je nevhodné. - Já vím.
Obě se vyjadřujete fakt nevhodně.
Svým studentům dávám naprosto všechno.
Asi by sis od nich měla udržovat profesionální odstup.
Ta vášeň mezi sestrami je skvělá.
Ale myslím, že to musíte rozvést. A navíc…
Zkusím sem připsat další odstavec.
Můžeme si promluvit?
Zdravím. Teď právě něco řešíme.
Chtěla jsem…
Bože, cítím se tak příšerně.
Můj dopis se mi vrátil jako nedoručený.
Nevíte, jestli jim přišel?
Moc mě to mrzí. Nejspíš jsem ohrozila vaši budoucnost.
To je v pořádku.
Není to v pořádku. Je to hrozné. Udělám cokoli, abych vám to vynahradila.
To nemusíte. Poslala jim ho profesorka Tongová.
Nejsem profesorka.
Aha. Kdy?
V den odevzdání. Bylo 11 večer.
Viděla jsem, že ještě nebyl odevzdaný, tak jsem napsala Cynthii.
- Počkat. Vy jste ho napsala ten večer? - Poslala jsem jí návrh dopisu.
Promiňte, teď spolu máme rozebírat její esej.
Bože, moc vám děkuju. To se mi ulevilo.
Myslela jsem, že jsem vám to pokazila.
Nic se nestalo.
Moc dobře víte, v jakém stresu teď jsem, takže…
Jste studentka. Nemusíte přejímat jakýkoli náš stres, dobře?
Právě na něčem pracujeme.
Promiňte, že jsem vás zklamala.
Ještě nikdy v životě jsem nepromeškala termín na doporučující dopis.
SMAZAT TUTO KONVERZACI? SMAZAT
Lily, Selden, Dům radovánek.
Milují se, ale nemůžou být spolu.
Kvůli společnosti. Pojďme číst.
„‚Můžu vám pomoct jediným způsobem: tím, že vás budu milovat,‘ řekl Selden tiše.
Neodpověděla, ale obrátila k němu obličej tak,
jak se otáčí květina za světlem. Seldenova tvář se k ní pomalu přiblížila;
jejich rty se spojily. Odtáhla se a vstala z lavičky;
i Selden se zvedl. Dívali se jeden na druhého.
Najednou se chopila jeho ruky a přitiskla si ji na tvář.
‚Ach, milujte mě, milujte mě, ale neříkejte mi to!‘“
Co Whartonová touto scénou sděluje?
Že je to gay.
Ne.
Chtějí se milovat, ale nemůžou.
Ano, to jsem už řekla. Ale co tady Whartonová popisuje?
O jaký druh scény se jedná?
Nápověda. Tento román byl napsán na přelomu 20. století.
Mohli vás zatknout za psaní pornografie.
Takže o jaký druh scény se tady jedná?
Promiňte, ale to je jako sexuální scéna?
Ano, je. Děkuju vám, Rose.
Ano, Whartonová nám tu popisuje žhavou vášeň, přátelé.
- Jaká je v téhle pasáži erotika? - Políbí se.
Nechci slyšet děj. Zaměřte se na její slova a syntax.
Řekl to tiše.
- Co to může znamenat? - Že mluví tiše.
Je to introvert.
Je vzrušený.
Správně.
„Obrátila k němu obličej tak,
jak se otáčí květina za světlem.“
Jak se otáčí květina za světlem?
Jemným houpáním.
- „Jak se otáčí květina.“ - Ona…
Otevírá se mu.
A jak se otevírá?
Jako květina.
A čemu se podobá květina?
Ženskému genitálu.
„Selden se zvedl…“
Jaká rozpoznatelná část muže se může zvednout?
Tím nechci být vulgární. Jen tím říkám, že v tak represivním světě, jako je tento,
nese každé slovo větší význam, než si myslíte.
Pohlavní styk tehdy konkrétněji popsat nešlo.
Miluju Edith Whartonovou.
Vždyť to se v té scéně neděje.
Jak to myslíte, Aarone?
Všechno jste si to vymyslela. Tak se to číst nemusí.
Ano. Samozřejmě jsem si to vymyslela.
Ale chápete, co myslím tím, že všichni, a tím myslím i vás, Aarone…
máme tělo?
To vůbec nechápu.
To byla sranda.
To bylo ale vyvrcholení přednášky.
Chtěl jsem se vám omluvit za minule.
- Vím, že toho je na vás hodně. - Taky bych řekla.
Brzo proběhne Johnovo slyšení, že?
Co si o tom myslíte?
Na to mě neužije. Jen jsem chtěl vědět, jak vám je.
Chtěla jsem se vás na něco zeptat, Vlade.
Povídejte.
Nebo ne.
- Víte vy co? To je jedno. - Jenom žertuju.
Vůbec se ve vás nevyznám.
Jo, to slýchávám často.
- Už jsem skoro dočetl vaši knihu. - Vážně?
Jo, chtěl jsem se zeptat, jestli…
Spolu někdy nezajdeme na ten oběd?
Jasně. Samozřejmě.
O tomhle víkendu?
Víkendy jsou náročné.
Aha, dobře.
- Tak příští týden? - Co třeba příští pondělí? Studijní den.
Pondělí, studijní den.
Studijní den.
JOHNOVO SLYŠENÍ
- To je… - Nebo po Díkůvzdání?
Ne.
Počítám s tím.
Bezva.
- Půjdu tudy. - A já tudy.
- Tak zatím. - Dobře.
Jestli se ohlédne, miluje mě.
Dále.
Máte chvilku?
Dále.
Máme problém.
Dále.
Ahoj.
Co se děje?
Lidi?
Dnes odpoledne hlasovali docenti a profesoři s definitivou na fakultě.
Neříká se mi to snadno.
Tak to prostě řekni.
Žádáme tě, abys přestala učit.
Proč?
PODLE KNIHY JULIE MAY JONASOVÉ
Překlad titulků: Jakub Doležal