[titokzatos zene szól]
Ez mit jelent?
Én… nem értem, mit csinálsz.
Az emoji, amelyik mosolyog, és ilyen.
Mi a kontextus?
- Öh… felejtsd el! - Ne már, anya! Csak mondd el!
[főszereplő] Olyasmi, ami őszintének hangzott.
- Ki küldte neked? - Ez rácáfol.
Rácáfol az üzenet tartalmára, nem?
Lehet, de ugyanakkor meg is erősítheti az üzenetet.
Vagy egy kihívás.
Hogy?
Ha írogatsz valakinek és ki akarsz nyitni egy ajtót, vagy valamit, de közben félsz,
ezért rácáfolsz egy emojival, hogy biztonságos legyen.
Mondjuk: „Szeretlek. LOL”.
Mintha nem is mondtad volna. A másik térfelén van a labda.
- A térfelemen? Aú! - [Sid] A te dolgod rájönni,
hogy komolyan gondolja-e az üzit. Az emberek félnek.
Ühüm.
[főszereplő] Ó!
[érzelmesen] Miért vagy velem ennyire kedves, szívem?
Most futni mész?
Hát, nyilván.
Ó… [köhint]
LASSAN…
ALAPOSAN…
FIGYELVE A LEGKISEBB RÉSZLETRE…
[lágyan zihál]
[telefon pittyen]
AZ IRODÁMBAN JÁRTÁL?
Ah! Basszus!
[drámai vonós akkordok szólnak]
A kurva életbe!
Mindent jelentek, hogy nyoma maradjon.
Ó, helló! Flo mondta, hogy meetingen vagy.
Engem kerestél?
Nem, én igazából az albizottság ülése miatt jövök,
- amit elhalasztottunk tegnap. - [Cynthia] Ó, sajnálom.
Ülésem volt a pszichológusommal.
- [főszereplő] Á! - Én meg nem tudom értelmezni
a közös naptárat.
- Öh… beszéljünk! - Mi?
- [David] Igen. - Á!
- Rákérdezek még. - Rendben.
- Jó. - [David] Jó.
[Vladimir] Kösz, David. [sóhajt]
- Most akarod lebeszélni a találkát, vagy… - Ööö…
- [lágyan zihál] - [mennyei kóruszene szól]
[zene hirtelen abbamarad]
Később. Mikor beszéljük meg?
Sok e-mail vár rám.
- Jól van, David. - Elnézést.
[Vladimir] Oké.
Kettesben kell lennem vele, és tudni fogom.
Hogy az ajtó, ahogy mondják, kinyílt?
[hideglelős zene szól]
SODRÓDJ AZ ÁRRAL
- [zene elhalkul] - [sóhajt]
- Ja, csukd be! - Beszélni akarsz?
Ühüm.
[ajtó nyikorog]
Hozd vissza az iratot!
Nem tudom, miről beszélsz.
Az irodámban jártál. Hiányzik valami a dobozból,
amit át kell adnom a IX. cím koordinátorának a tárgyalásra.
- Ah! Pf! - Az irat Lila Greenre vonatkozik.
- [puffanás] - [sistergés]
Ja, tudod, elég nagy itt a rendetlenség.
Holnapra. A nap végéig. Kérlek.
Nagyon sajnálom, hogy elvesztetted.
Ezt ennyivel nem lehet elintézni. És ne hozz ilyen helyzetbe!
Ki vagy gombolva.
Tudom.
[elszánt hangulatú zene szól]
[főszereplő] Edwina! Szia!
Leadtam a leveledet.
Ugye csak viccel?
A LINK LEJÁRT
- [férfi] Hölgyem! Letelt a határidő. - Krónikus betegségem van.
Sajnálom, de az ajánlólevél nem lesz benne a jelentkezésben.
Kockára tenné egy hallgató jövőjét, csak mert egy napot késett?
Nem mi tettük kockára a hallgató jövőjét.
- Jobbulást! - Nem leszek jobban.
Nem tudja, mit jelent a krónikus kifejezés?
- [telefonkagyló csapódik] - [frusztráltan sóhajt]
[titokzatos zene szól]
LASSAN…
ALAPOSAN…
FIGYELVE A LEGKISEBB RÉSZLETRE…
[Vladimir] Nem hinném, hogy jól állna
- a kétsoros zakó. - [Andre] Dehogynem! Szép széles a vállad.
Á, nem az eleje miatt aggódom.
- [mindketten nevetnek] - Ó!
Szia!
Most indulok Florence-hez, hogy megbeszéljük az öh… időpontot.
Igen, bocsi. Öt előtt bármikor jó, ha épp nincs órám.
Szabaddá teszem magam.
Szabaddá.
Remek! Hozok nasit.
- Ú! Fincsi nasikat csinál. - Óh, hát, imádom a nasikat.
Gluténmentes.
Ó, mindenre emlékszel.
- Akkor én megyek is, nem is zavarom a… - [zene elhalkul]
- Barizást. - [Vladimir kuncog]
- [főszereplő] Szerda negyed négy. - [Flo] Órám van.
- Csütörtök fél 11. - Órám van.
- Csütörtök délután? - Akkor is. Péntek reggel?
Nem baj, ha kihagyod az első ülésünket. Majd jegyzetelünk.
- Keressünk időpontot! - Nem nagy dolog.
El akarok menni.
Én is azt akarom.
Térjünk vissza rá!
Ó, természetesen.
CÍMZETT: VLADIMIR
[kijelző gyorsan kopog]
ALBIZOTTSÁG: CSÜTÖRTÖK 10:30?
VISZEK KÁVÉT, HA HOZOL NASIT.
[titokzatos zene folytatódik]
OKÉ.
HOGY SZERETED?
A KÁVÉT?
JA.
MINDEGY.
FORRÓN…
Forrón.
VAGY JÉGGEL?
LOL.
A LOL IRONIKUS VOLT, TUDOM, HOGY IRODALOMPROFESSZOR VAGYOK.
MINDIG FORRÓN.
[sóhajt]
[zene átvált elszánt hangulatúra]
Úgy lehet befejezni egy könyvet, ha azzal hülyítjük magunkat,
hogy a könyv és mi is zseniálisak vagyunk.
De ez most egész jó.
[ceruza serceg]
De én nem látom.
A nagyját már kiszedtem, csak beletört.
- Hogy szerezted? - Isten adta.
Hol voltál tegnap este?
Barátnál.
Az a faszszopó szarvas lerombolta a kertemet.
Nagyon sajnálom, drágám.
Házasság.
Öh, hoznom kell egy tűt.
Nem, nem! Nem! Majd kijön magától.
- Ti meg mit csináltok? - Ó, szia, szívem! Mit csinálsz?
Öh, Alexis küldött egy kis infót apa vádlójáról.
- Te beszélsz még… - Alexisszel? Aha.
Tudtátok, hogy Lila Greennek van Substackje?
Eléggé… nagy gondjai vannak.
Igen, igen, jól mondod, szívem. Öhm…
El kell mondanom valamit.
Elégetted az iratot?
Nem vagyok időutazó, szóval mit csináljak?
Megőrültél?
Sid! Most előre kell haladnunk, nem hátra, kérlek!
Ez meg mi?
- Ezek után muszáj lesz… - [John] Ah!
- …beszélned vele. Nincs más opció. - Úristen!
- Ez meg mi a franc? - Hát… van még egy lehetőségem.
- [Sid] Mi lenne az? - Nincs vaj?
Úgy néz ki ez a hűtő, mint egy horrorfilm kelléke.
Te is nyugodtan elmehetsz a boltba.
Úgy hallom, most már bárkit beengednek.
És ha valamiért mégsem jönne össze, holnap beszélünk vele.
Megígéred? Mintha egy másik bolygón lennél.
- Eljönnél velem? - Igen, megígérem.
- Melyikbe? - Nem tudom.
- A 19-ediken? - Nem tudom!
- [John] Miért? - Mert dolgom van.
- [beolvasó pittyen] - Szia!
Dawn! Csak most ismerlek meg. John. Emlékszel?
Az adjunktusi állás már nem elég jó neked?
[kuncog] Hát, így kapom meg a juttatásokat.
Én… szeretem. És 10% kedvezményt kapok.
De én is? Ez a kérdés.
Ó! Bocsi.
- Tess! - Ó, igen.
Ez a kedvenc regényem.
Múltkor hallgattam egy podcastet.
Tudtad, hogy Thomas Hardy elvileg azért írta az Egy tiszta nőt,
mert erekciója volt,
miközben végignézte, ahogy egy nőt felakasztanak?
Ó, azta!
Azt mondják, bocsánatkérésként írta.
Ez szörnyű.
Nem tudom, tényleg felállt-e neki, de szeretném azt hinni, hogy igen.
- [Dawn] Hah. - Az emberi psziché. Kibaszott durva, mi?
[Dawn] Az.
Hát, több órát kéne tartanod.
[kuncog] Igen.
Szia!
[sóhajt]
- [diák] Hova menjünk bulizni? - [diák 2] Ahova múltkor. Tök jó, nem?
- [John] Ez milyen érzés? - John! Kérlek.
- Mi az? - [diák] Na jó, legyen!
Te is láttad?
- Inkább szállj be! - [Dawn] Hé!
- Ott maradt a telefon. - Ó! Kösz, Dawn.
Ó! Szia, Dawn!
Bocsánat, de dolgozom.
[drámai zene szól]
[zene elhalkul]
Ó! Említettem már, hogy soha nem használtam ki
a közös megállapodásunkat Johnnal sok-sok éven át?
Hát… tényleg nem.
[sóhajt]
Nem mióta…
[sóhajt]
David!
[ajtó csukódik]
Ezt neked hoztam.
Miért?
Beszélhetnénk legalább egyszer őszintén, mielőtt meghalunk?
- Lehetne többször is. - Jó.
Hát…
Szerettelek, de összetörted a szívem.
Ez az igazság.
Ó, istenem! Mi?
Nem.
[nyög] Oké, oké…
Készen álltam, hogy elhagyjam a férjemet, David.
Ott vártam rád a kurva pályaudvaron.
Három órán át ácsorogtam a peronon, de te sosem jöttél el.
- Nem tehettem meg a lányom miatt. - Lószart!
Csak féltél elmondani a feleségednek.
Tényleg nem kezeltem jól.
Aztán én csak próbáltam meginni veled egy kibaszott kávét vagy gyógyteát,
de te kerültél engem egy évtizeden át!
A-a.
- Oké. - [főszereplő] Felnőtt vagyok.
Tudom, hogy a lezárás egy mítosz, amiben a 30 év alattiak még hisznek,
de sok mindent elnéztem neked!
Mit akarsz?
Már nincsen nálam az az irat.
Ez egy borzasztó beszélgetés.
Utálom ezt a beszélgetést.
[főszereplő könyörögve] Kérlek, falaznál nekem, David? Én…
Dugtuk vagy három évig.
Hiszen… azt hittem, szerelem volt!
Az volt.
Tudod, újra elolvastam a régi e-maileket.
- Megint? - [lágy gitárzene szól]
Azt hittem, kitörölted.
Megvan még az a faház?
Ki szoktam adni. Öh, nagyrészt nyáron, és amíg még jó az idő.
Próbálom kifizetni Sid hitelét. [nagy levegőt vesz] Miért kérdezed?
Á, semmi.
Csak emlékszem rád…
…ott az ajtóban.
Ahogy öregszem, sok mindent felejtek, de…
…örülök, hogy ez a kép megvan.
Akkor az irat?
Abban nem segíthetek.
[zene elhalkul]
Oké.
Nagyon köszönjük, hogy itt vagy.
Persze.
Szóval öh… anya beszélni szeretne veled.
- Ő itt a lányom. - Tudom.
Anya! Kezdheted.
Szia, Lila!
Hát…
Bocsánatot akarok kérni.
Miért?
Nagyon sajnálom, hogy… úgy érezted, hogy ott kell hagynod a sulit amiatt,
amit szerinted tettem.
Tényleg?
- Anya! - Mi az?
- Ez nem bocsánatkérés. - Hát, ennél többet nem tudok kipréselni.
- Rajtam toroltad meg! - Nem! Dehogyis!
Lila! Lila! Attól tartok, nem vagy erre felkészülve.
Ez a meghallgatás nagyon nem lesz könnyű élmény.
Biztos vagy benne, hogy ki akarod tenni magad ennek?
Szóval csak ezért hívtatok el ide?
Aggódom, hogy talán nem gondoltad át ezt eléggé.
Aggódom, hogy joghurtos a felsőd.
- És hogy anyád egy bosszúálló picsa. - Ó… Már bocs, mi?
Nem, nem, mondhatja ezt.
- Semmi baj, kimondhatod. - Oké. Ha!
„A lány élvezte, ha megfoghatta a péniszét,
simogatva a ráncos herezacskója redőit,
míg olyan kemény nem lett, hogy muszáj volt cselekednie.”
- Sid! Mi a…? - Mi…?
- Ez a te kis netes pornó naplód. - Mi… mi… mit csinálsz?
És ha le akarnád venni,
már több példányban kinyomtattam minden perverz bejegyzést, amit írtál.
Ez fikció.
Ne már! „Vágyott rá, hogy érezze magában a farkát.
- Vagy bárki farkát…” - Sid! Eltennéd?
- Elég! - Minden sort felolvasok a tárgyaláson.
Ó, az kizárt, Sidney! Nem emelünk vádat valaki ellen
- az írásai alapján. - Anya! Te álomvilágban élsz.
Ez a nő itt tönkre akar tenni.
- Ó, ugyan! - Azt hiszed, a szüleidnek nem kell
szembenézniük a visszaélésük következményeivel?
Visszaélés? Nem!
Nem hagyom, hogy tönkretedd az életüket
egy hülyeség miatt, amit te kezdeményeztél
- tíz éve! - Nem…
- Elmegyek. - Ne, Lila! Kérlek!
- Gyere vissza! - Tudni akarod, ki a bosszúálló picsa?
Én! Én! Picsa vagyok! Egy picsa!
[Lila] Menj a picsába!
- Miért kellett ezt csinálnod? - Miért nem kértél bocsánatot?
- Ah. - [feszültségkeltő zene szól]
[Lila morog]
Sidney…
Mi az?
Nem vagy picsa.
[zene elhalkul]
[ajtó nyitódik]
Ó, ne! Elfelejtettem a kávét. Megyek, és…
Ne, ne, ne, ne, ne. Kérlek!
- Tuti? - Ühüm.
[Vladimir] Oké.
Ezek itt…
mogyoróvajas, lenmagos, zabtejes datolyagolyók.
Gluténmentes, nincs benne cukor.
Nyami.
[álomszerű zene szól]
[angyali ének hangzik fel]
[ropogtat]
Jólesik?
Vlad! Én… én… beszélni akartam veled valamiről.
- [Flo] És ideértem! - Ó! Azt hittem, órád van.
Csoportmunkát kaptak. Ú! Golyók!
Hm! Hmm!
„Célunk, hogy lebontsuk a hierarchiát,
hogy a diákok szabadon vizsgálhassák a hatalmi viszonyokat.”
Biztos le akarjuk bontani a hierarchiát?
Az oktatás valójában hierarchikus.
Attól még törekedhetsz arra, hogy nyitott legyél.
Igyekszem, hogy figyelmes tanár és a tárgyam szakértője legyek.
Ez hogy segít a diákoknak?
Hát úgy, hogy tanulnak valamit, amitől erősebb és jobb emberek lesznek.
Ha a rabja leszel ennek a gondolatnak, Flo,
- akkor minden kurva ismeret… - Nem kell káromkodni.
[főszereplő] A kurva tudomány, a tanulás, a kultúra
és a felsőoktatás, mint tudjuk, haszontalan.
Beletörődsz, hogy mindannyian dolgozó méhek vagyunk,
akiknek egyetlen céljuk ezen a földön a vagyon felhalmozása vagy a lazulás?
Ez annyira felszínes!
- Én… - Olyan kibaszott felszínes!
- Bocs. Mit mondtál? - Az egyetemen fontosabb a környezet.
- Az, ami körülvesz minket. - Nem, én… én…
Szerintem ez ennél többről szól, mert mi vezetjük őket.
Felelősek vagyunk a lelkükért.
Pf! [nevet] Komolyan?! Bocsi. Ezt a férjednek is elmondhatnád.
Jézus Mária, Florence! Néha akkora picsa tudsz lenni!
- Ah, ez illetlen volt. - Ja, tudom!
Nem, mindketten illetlenek vagytok.
Mindent megteszek a diákjaimért.
Hát dolgoznod kéne a határok meghúzásán.
[Cynthia] A nővérek közti szenvedély remek,
de… szerintem jobban ki kellene bontanod. Ezen kívül…
Arra gondoltam, talán kéne még egy bekezdés.
Öhm… ö… beszélhetnék veled?
Szia! Tudod, most éppen benne vagyunk valamiben.
[főszereplő] Hát, én csupán…
[sóhajt] Iszonyatosan érzem magam.
Úgy tűnik, hogy a levelem nem ment át.
Nem tudod esetleg, hogy megkapták-e?
Én ö… Nagyon sajnálom. Úgy érzem, hogy kockára tettem a jövődet.
Semmi baj.
Hát… öh… de igenis baj. Ez… ez… ez… Szörnyű!
Én… Mindent megteszek majd,
- hogy kárpótoljalak. - Semmi baj.
Tong professzor már beküldte.
Ó! Én… [kacag] Nem vagyok professzor.
Ó! Öh, mikor?
A határidő előtt. 11 volt.
Láttam, hogy nincs beküldve, ezért írtam… Cynthiának.
- Várj! Öh, te megírtad aznap este? - [Edwina] Küldtem neki vázlatot.
Ne haragudj, de most megbeszélést tartunk Edwina esszéjéről.
Ó, hál’ istennek! Kösz! Megkönnyebbültem!
Istenem, azt hittem, hogy mindent elrontottam, Edwina, én…
- Mm. Nincs baj. - [sóhajt]
Mostanában annyi stressznek vagyok kitéve, szóval…
- Öhm… - Te diák vagy.
Nem szabad, hogy ennek te idd meg a levét.
- Oké? - Ühüm.
Az van, hogy éppen dolgozunk valamin.
Én… sajnálom, hogy cserben hagytalak.
[szomorkás zongorajáték szól]
Még soha életemben nem csúsztam ki ajánlólevéllel a határidőből.
[sóhajt]
TÖRLI A BESZÉLGETÉST? TÖRLÉS
Lily Selden, A vigasság háza.
Szeretik egymást, de nem lehetnek együtt, mert ellenzi… a társadalom.
Olvassunk!
[diákok beszélgetnek]
„Csupán úgy segíthetek rajtad, ha szeretlek.
Mondta neki Selden halkan.
Nem felelhetett rá,
ám az arca egy virág szelídségével fordult a férfi arca felé.
Selden is ugyanezt tette, és az ajkuk összeért.
Lily félrehajolt, és felállt a székéből.
Selden is felállt, egymás felé fordultak a szobában.
Lily hirtelen elkapta a kezét, és az arcához szorította:
»Ah, szeress, szeress, de egy szóval se áruld el!«”
[diák] Ühüm.
[diák 2] Mit csinál?
- [sóhajt] - [diák] Nem értem.
Mit akar kifejezni a jelenet?
- Hogy meleg. - [diákok nevetnek]
Nem.
Szeretni akarják egymást, de nem lehet.
Igen, már mondtam, de mit akart ezzel a jelenettel Wharton?
És milyen típusú jelenet?
Segítek.
Ez a regény a 20. század fordulóján íródott,
akkor a pornográf regényekért még börtön járt.
Szóval, akkor mi lehet ez a jelenet?
Bocs, akkor ez egy szexjelenet?
- Igen, az. Köszönöm, Rose. - [diákok kuncognak]
Igen, Wharton itt egy fülledt, sikamlós affért ír le, emberek.
- Megint ezzel jön. - Szóval, mi lehet erotikus
ebben a regényrészletben?
- A csók. - Nem a cselekmény.
A szavakat nézzétek, a mondatszerkesztést! A hangja halk volt.
- Ez mit jelent? - [diák] Lágyan mondta.
Introvertált.
Ühüm.
- [Vladimir] Felizgult. - [diákok nevetnek]
[diákok diskurálnak]
- [sóhajt] - [romantikus operazene szól]
Igen. Igen.
„Az arca egy virág…
szelídségével fordult a férfi felé.” Oké. Szelíd mozgás.
Mint a lágy ringatás.
Egy virágé.
Vagyis…
kinyílik.
Kinyílik, mint egy mi?
Egy virág.
És mire hasonlít a virág?
A női anatómiára.
- [főszereplő] „Selden felállt…” - [sóhajt]
[főszereplő] Mije van egy férfinak, ami felállhat?
Nem akarok mocskos lenni.
Azért mondom, mert egy ilyen elnyomott világban
minden egyes szó többletjelentést hordoz,
amire nem is gondolnánk.
- [zene felerősödik] - [Vladimir nyög]
[erőteljesen felnyög]
[liheg]
- [zene leáll] - [Vladimir sóhajt]
[lágy zenekari zene szól]
Ennél közelebb sosem kerülhetünk a beteljesüléshez.
Huh! Edith Wharton szuper!
[diákok kacagnak]
De igazából nem is ez történik.
Hogy érted ezt, Aaron?
Ezt csak kitalálta. Nem muszáj „így” olvasnia.
Hát persze, még szép, hogy kitaláltam.
De érted, mire gondolok, amikor azt mondom,
hogy mindenkinek, Aaron, még neked is…
van tested.
Ezt egyáltalán nem értem.
[Vladimir] Élveztem!
- Ó! [kuncog] Neked is… jó volt? - Ah…
Rosszul… érzem magam a múltkoriért.
Tudom, hogy nem lehet könnyű.
[kuncog] Hát, én is azt hiszem.
- Mindjárt itt van John tárgyalása. - Ühüm.
Te mit gondolsz?
Nincs véleményem. Csak kíváncsi voltam, hogy vagy.
Igazából, Vlad, kérdezni akartam valamit.
- [Vladimir] Ki vele! - [nagy levegőt vesz]
- Ilyen komoly? - Óh. [kuncog]
- Öh… Tudod, mit? Mindegy, hagyjuk! - Vicc volt.
Tudod, néha nagyon nehéz kiismerni téged.
Ja, sokan mondják.
Én öh… a könyved végénél tartok.
Tényleg?
Ja, nem akarjuk mondjuk…
nem tudom, megbeszélni az… irodalmi ebédet?
Óh! Persze! Persze! Persze, öhm…
- Hétvégén? - Öhm…
A hétvégék elég húzósak.
Á! Ó, oké.
Öhm… Öhm… Brr! Jövő héten?
Mit szólsz a jövő hét utáni hétfőhöz?
Hétfő, öh… ö… vizsgaidőszak. Öh… Hmm…
Ah… vizsgaidőszak…
Az öhm…
JOHN TÁRGYALÁSA
- Vagy mondjuk, hálaadás után? - Nem, nem! Nem, nem, nem.
Az jó lesz.
- Csúcs. - [finom vonószene szól]
- Erre megyek. - Én arra megyek.
- [Vladimir] Még találkozunk. - Oké.
Ha visszanéz, szeret engem.
- [zene fokozódik] - [szélcsengő csilingel]
[sóhajt]
[zene komorrá válik]
- [kopognak az ajtón] - Öh, szabad!
Van egy perce, uram?
[eltompított lépészajok]
- [kopognak az ajtón] - Szabad!
[ajtó nyílik]
Van egy kis gond.
- [kopognak az ajtón] - Mm. Szabad!
Öhm…
Szia!
Mi a gond?
[komor zene elhalkul]
Mondjátok!
Ma délután szavaztak az állandó oktatók.
Ezt nem könnyű elmondani…
Hát akkor mondd ki és kész!
Arra kérünk, hogy hagyd itt az egyetemet.
[elektronikus, lüktető popzene szól]
Miért?
[a „Tired and Sick” szól Othától]
JULIA MAY JONAS REGÉNYE ALAPJÁN
[kutya ugat, nyüszít]