Ce înseamnă asta?
Nu înțeleg ce faci.
Emojiul. Zâmbești și faci așa.
Care e contextul?
- Lasă, nu contează. - Hai, mamă! Spune!
A părut că e ceva sincer.
- De la cine e? - E o banalizare.
- Banalizează mesajul, nu? - Posibil.
Sau ar putea, în același timp, să îl sublinieze.
Sau e o provocare.
- Cum așa? - Schimbi mesaje cu cineva, da?
Să zicem că deschide o portiță, apoi se sperie
și dezamorsează situația cu un emoji.
De pildă: „Te iubesc. LOL.”
Ca și cum n-a spus-o pe bune. Lasă mingea la tine.
Mingea la mine…
Tu trebuie să afli dacă a vorbit serios.
Oamenii sunt sperioși.
Cum de te porți atât de frumos cu mine?
Ieși la alergat?
Evident.
VLADIMIR: LENT
CU GRIJĂ…
ATENT LA FIECARE DETALIU
DAVID: AI FOST ÎN BIROUL MEU?
Rahat!
Mama dracu'!
Raportează, spre binele tău.
Bună! Mi-a spus Flo că vă vedeți.
- Pe mine mă căutai? - Nu. De fapt, îl căutam pe…
Să reprogramăm ședința subcomisiei.
Îmi pare rău, dar am avut programare la psiholog.
Nu știu să citesc calendarul comun, se pare.
Hai să discutăm!
- Noi? - Da.
- Ne ținem la curent, da? - Da.
Mulțumesc, David!
Vrei să batem în cuie datele acum sau…
Mai târziu. Când te pot găsi?
Am multe e-mailuri.
- Bine, David. - Scuze.
Bine.
Trebuie să-l prind singur. Atunci o să aflu.
E deschisă portița, cum se spune?
JOACĂ-ȚI CARTEA
- Da, închide-o. - Vrei să vorbim?
Dă-mi dosarul.
- Nu înțeleg. - Ai fost în biroul meu.
Lipsește un dosar pe care trebuie să-l predau
pentru audiere, privind Titlul IX.
E în legătură cu Lila Green.
E foarte dezordine aici.
Până mâine. La sfârșitul zilei. Te rog.
Regret că l-ai rătăcit.
N-o să scapi, înțelegi? Și nu mă pune în postura asta!
Ai un nasture desfăcut.
Știu.
Edwina! Bună!
Ți-am predat scrisoarea.
LINK EXPIRAT
- Pe bune? - Doamnă, e termenul limită.
Am o boală cronică.
Îmi pare rău, dar nu intră în dosarul candidatei.
Periclitați viitorul unei studente pentru o întârziere de o zi?
Nu noi i-am periclitat viitorul, doamnă.
Multă sănătate!
Îmi urați degeaba. Nu știți ce înseamnă „boală cronică”?
VLADIMIR: LENT
CU GRIJĂ…
ATENT LA FIECARE DETALIU…
Sunt sigur că o să reușești.
Nu știu, două rânduri de nasturi…
O să-ți stea bine. Ești lat în umeri.
Nu partea din față e problema.
- Bună! - Bună!
Voiam să văd dacă ne punem de acord cu Florence apropo de subcomisie.
Da, scuze!
Oricând nu am cursuri înainte de 17:00.
O să fiu disponibil.
Disponibil!
Minunat! Pregătesc niște gustări.
- Se pricepe la gustări. - Ei bine, ador gustările.
Fără gluten.
Nu uiți nimic.
Bine, atunci vă las să…
Relaționăm.
- Miercuri, la 15:15. - Am curs.
- Joi, la 10:30. - Am curs.
- Joi după-amiază? - Curs. Vineri dimineață.
Poți lipsi de la prima întrunire. O să luăm notițe.
- Găsim o oră. - Nu e o problemă.
- Încerc să vin. - Vreau să vii.
Să mai vedem!
Sigur că da.
CĂTRE VLADIMIR: SUBCOMISIA…
SUBCOMISIA: JOI, LA 10:30?
VLADIMIR: EU ADUC CAFEA DACĂ TU ADUCI GUSTĂRI
S-A FĂCUT!
VLADIMIR: CUM ÎȚI PLACE?
CAFEAUA?
VLADIMIR: DA
ORICUM.
VLADIMIR: FIERBINTE
Fierbinte.
VLADIMIR: SAU CU GHEAȚĂ?
LOL
„LOL” ERA IRONIC, ȘTIU CĂ PREDAU LITERATURĂ.
ÎNTOTDEAUNA FIERBINTE.
Nu poți termina o carte decât amăgindu-te cu gândul
că și tu, și ea sunteți geniale.
Deși asta chiar e bună.
- N-o văd. - Am scos aproape tot. E un rest.
- De unde te-ai ales cu ea? - De la Dumnezeu.
- Unde ai fost aseară? - La o prietenă.
Javrele de căprioare mi-au distrus grădina.
Îmi pare rău.
Așa-i în căsnicie.
Îmi trebuie un ac.
Nu! O să iasă singură.
Ce faceți acolo?
Bună, scumpo! Tu ce faci?
Alexis mi-a trimis niște date despre reclamantă.
- Vorbești cu… - Alexis? Da.
Știați că Lila Green are cont pe Substack?
E cam… Oamenii au probleme.
Da, așa e, scumpo.
Am ceva să-ți spun.
I-ai ars dosarul?
Nu pot da timpul înapoi. Ce fac?
- Ai înnebunit? - Sid, zi-mi ceva constructiv! Te rog!
Ce-i asta?
Acum chiar trebuie să vorbești cu ea.
- Nu ai de ales. - Ce-i asta?
- Mai am o opțiune. - Ce opțiune mai ai?
Nu avem unt? Frigiderul ăsta e de filme de groază.
N-ai decât să te duci la magazin. Cică primesc pe oricine.
Dacă, din diferite motive, nu se rezolvă, mâine vorbim cu ea.
Îmi promiți? De la o vreme ești foarte aeriană.
- Vii cu mine? - Da, îți promit. La care te duci?
- Nu știu. - La 19?
- Nu știu. De ce? - Am o treabă.
Bună!
Dawn! Nu te-am recunoscut. John. Mă mai știi?
Nu te ajungi cu postul de asociat?
Am beneficii. Este…
Îmi place. Am 10% reducere la alimente.
Întrebarea e: am și eu?
Îmi pare rău.
- Tess! - Da.
E romanul meu preferat.
Am ascultat un podcast recent.
Știai că Thomas Hardy a scris Tess d'Urberville
fiindcă se pare că avea erecție
când se uita la femei spânzurate în piața publică?
- Vai de mine! - Se spune că l-a scris în chip de scuze.
Îngrozitor!
Nu e cert că avea erecție, dar mie așa îmi place să cred.
Psihicul omenesc. Halucinant, nu?
Da.
Păi, să-ți mai dăm un curs!
Da.
Pa!
- Cum e? - John, te rog.
Ce?
Ai văzut?
Urcă în mașină!
- Ți-ai uitat telefonul. - Mersi, Dawn!
Bună, Dawn!
Scuze, sunt în timpul programului.
V-am spus cumva că nu am profitat de înțelegerea dintre mine și John,
timp de foarte mulți ani?
Ei bine, nu am profitat.
Niciodată, de la…
David.
Ți-am adus asta.
De ce?
Putem purta și noi o discuție sinceră înainte să murim?
- Din partea mea, nu una. - Bine. Păi…
Te-am iubit și mi-ai frânt inima.
E adevărat.
Dumnezeule! Ce?
Nu.
Bine.
Eram gata să-mi părăsesc soțul, David.
Te-am așteptat în nenorocita aia de gară.
Te-am așteptat trei ore, iar tu n-ai mai venit.
Am făcut-o pentru copil.
Aiurea! Te temeai de discuția cu nevastă-ta.
Nu m-am purtat ideal.
Pe urmă am încercat să stau la o cafea sau un ceai cu tine,
iar tu m-ai evitat un deceniu.
- Bine. - Sunt om matur.
Știu că în sentimentul de împăcare crezi până la 30 de ani,
dar ți-am făcut multe concesii.
Ce vrei?
Nu mai am dosarul.
Asta e o discuție înfiorătoare.
Detest discuția asta.
Te rog, poți să mă acoperi, David? Am…
Ne-am futut timp de trei ani.
Eu credeam că suntem îndrăgostiți.
Chiar eram.
Știi, am recitit mesajele de la tine.
Iarăși?
Credeam că le-ai șters.
Mai ai cabana aia?
În general, o închiriez pe vară sau până se răcește vremea.
Ca să plătesc împrumuturile pentru Sid. Ce mă întrebi?
Nimic.
Doar că îmi amintesc de tine.
Acolo, în prag.
E o imagine pe care, cu vârsta,
mă bucur că o am.
Și dosarul?
Cu asta nu te pot ajuta.
Bine.
Îți mulțumim mult că ai venit.
Da…
Mama voia să discute cu tine.
- Ea e fiica mea. - Știu.
Mamă, te ascultăm.
Bună, Lila!
Ei bine…
Voiam să-ți prezint scuze.
Pentru ce?
Regret nespus că ai simțit că a trebuit să renunți la școală
pe baza a ceea ce credeai că am făcut eu.
Pe bune?
- Mamă… - Ce?
Astea nu sunt scuze.
De atâta sunt în stare.
V-ați răzbunat!
Nu e adevărat!
Lila, mă tem că te arunci orbește.
Audierea asta nu va fi o experiență ușor de suportat.
Ești sigură că vrei să treci prin asta?
De asta m-ați chemat aici?
Mă tem că nu te-ai gândit bine la asta.
Eu mă tem că ai iaurt pe cămașă.
- Și mama ta e o scârbă răzbunătoare. - Scuze, ce?
Nu, are voie. Nu-i nimic, ai voie să spui.
„Îi plăcea să-i țină penisul în mână, mângâindu-i cutele de pe scrotul încrețit,
până se i întărea și nu-l mai putea ignora.
- Sid! - Ce?
Jurnalul tău pornografic de pe internet.
Ce faci?
Chiar dacă îl ștergi,
am tipărit toate articolele tale perverse.
E o operă de ficțiune.
Fii serioasă! „Tânjea să simtă scula lui în ea.”
- Lasă telefonul! - „Sau orice sculă.”
- O să-l citesc la audiere. - Taci!
Ba nu-l citim!
Nu acuzăm pe cineva de ficțiunea pe care o scrie.
Mamă, fii realistă! Femeia asta vrea să te distrugă.
Crezi că părinții tăi nu trebuie să răspundă pentru abuzurile lor?
Abuzuri?
Nu îți permit să le distrugi viețile
pentru o tâmpenie de acum zece ani care e chiar opera ta.
- Plec. - Nu, Lila!
Știi cine e o scârbă răzbunătoare? Vrei?
Eu. Eu sunt scârba!
- Suge-o! - De ce ai făcut asta?
De ce nu ți-ai cerut scuze?
Sidney…
Ce e?
Nu ești o scârbă.
Aoleu! Am uitat de cafele. Mă duc să le iau.
Nu. Te rog.
- Sigur? - Da.
Bine.
Aici avem
chifteluțe de ovăz cu unt de arahide și semințe de in.
Fără gluten, fără zahăr adăugat.
Un deliciu!
Îți place?
Vlad, vreau să discutăm ceva.
- Și a reușit! - Credeam că ai curs.
Le-am dat o temă de grup. Vai! Chifteluțe!
„Ne străduim să abolim ierarhia,
ca studenții să poată sonda raportul de forțe.”
Nu știu ce să zic… Pedagogia este o ierarhie.
Poți căuta să ai o poziție receptivă.
Eu caut să fiu o profesoară implicată, expertă în domeniu.
Ce câștigă studenții?
Păi, așa vor învăța să fie ființe umane mai complexe și mai bune.
Dacă te seduce ideea asta, a dracu' cunoaștere…
Nu înjura!
Ale dracu' cunoaștere, învățare, cultură și învățământ superior nu au rost.
Apoi, te seduce ideea
de albine lucrătoare al cărui unic țel e să facă avere sau să se relaxeze.
E atât de facil! E facil ca dracu'! Îmi pare rău.
Eu cred că facultatea înseamnă mediu. Contează la ce ești expus.
Eu cred că nu e doar asta. Noi suntem călăuzele lor.
Răspundem de sufletele lor.
Serios? Scuze! Ar trebui să-i spui asta soțului tău.
Doamne sfinte, Florence! Ce scorpie ești câteodată!
- E inadecvat. - Știu!
Amândouă vă comportați inadecvat.
Eu dau totul pentru studenții mei.
Păi, nu știu, poate trebuie să mai pui niște limite.
Pasiunea dintre surori e grozavă.
Dar cred că trebuie s-o mai elaborezi. În plus de asta…
Mă gândeam la încă paragraf, poate.
Putem vorbi o clipă?
Bună! Aveam niște treabă acum.
Păi, voiam să…
Doamne, cât de groaznic mă simt!
Se pare că mi-a venit înapoi scrisoarea.
Știi cumva dacă a ajuns?
Îmi pare nespus de rău. Simt că ți-am periclitat viitorul.
Nu-i nimic.
Nu-i adevărat. E îngrozitor.
O să fac orice ca să mă revanșez.
Nu, nu-i nimic. A trimis-o dna profesoară Tong.
Nu sunt profesoară.
Când?
În seara în care era termenul. La 23:00.
Am văzut că nu fusese trimisă și i-am scris Cynthiei.
Ce? Ai scris-o în seara aia?
I-am trimis o ciornă.
Scuze, trebuia să ne vedem ca să îi discutăm eseul.
Doamne! Mulțumesc! Ce ușurare! Am…
Doamne! Credeam că te-am distrus, Edwina…
E-n regulă.
Știi de cât stres am avut parte în ultima vreme, așa că…
Tu ești studentă. Nu te încărca tu cu stresul nostru, bine?
Tocmai aveam niște treabă.
Îmi pare rău că te-am dezamăgit.
Până acum, nu am ratat termenul de predare a unei scrisori de recomandare.
ȘTERGI CONVERSAȚIA? ȘTERGE
Lily, Selden, Casa veseliei.
Se iubesc, dar nu pot fi împreună
din cauza societății.
Să citim.
„«Nu te pot ajuta decât iubindu-te»,
a spus Selden cu voce joasă.
Ea nu i-a răspuns, dar și-a întors fața către el,
cu mișcarea suavă a unei flori.
Fața lui s-a apropiat încet și buzele lor s-au atins.
Ea s-a retras și s-a ridicat de pe scaun.
S-a ridicat și Selden, și s-au trezit față în față.
Deodată, ea i-a prins mâna și și-a lipit-o de obraz.
«Iubește-mă, iubește-mă, dar nu mi-o spune!»”
Ce face Wharton în scena asta?
E gay.
Nu.
Vor să se iubească, dar nu pot.
Da, am spus asta, dar ce face Wharton în scena asta?
Ce fel de scenă este?
Vă dau un indiciu.
A scris romanul la începutul secolului XX.
Dacă scriai pornografie, riscai să fii arestat.
Așadar, ce fel de scenă este?
Scuze, e o scenă de sex, gen?
Da, așa este. Mulțumesc, Rose.
Da, Wharton ne dă ceva focos aici, oameni buni.
Care sunt elementele erotice din acest pasaj?
- Sărutul. - Lasă intriga!
Analizează cuvintele, sintaxa.
Vocea lui e joasă.
- Ce ar putea însemna? - Că vorbește încet.
E introvertit.
E excitat.
Da.
„Și-a întors fața către el
cu mișcarea suavă a unei flori.”
Bun. Mișcare suavă.
Ca o legănare ușoară.
„A unei flori.”
Ea se…
Ea se deschide.
Cum se deschide?
Ca florile.
Și cu ce aduce o floare?
Cu anatomia feminină.
„S-a ridicat și Selden…”
Ce parte recognoscibilă a unui bărbat se poate ridica?
Nu vreau să fiu vulgară.
Spun că, într-o astfel de lume reprimată,
orice cuvânt are mai multă însemnătate decât credeți.
Mai aproape de consumarea actului nici că se poate.
O ador pe Edith Wharton!
Dar nu asta se întâmplă.
Cum adică, Aaron?
Ați zis din burtă. Nu trebuie să fie neapărat citit așa.
Păi, da. Sigur că am zis din burtă.
Dar înțelegi unde bat când spun că noi toți, Aaron, până și tu,
avem corpuri?
Nu înțeleg nimic.
M-am distrat.
Ce te-a împins să vii?
Mă simțeam prost pentru ieri.
Știu că ai multe pe cap.
Așa îmi place să cred.
- Vine audierea lui John, nu? - Da.
Care e abordarea ta?
Nu am abordări. Voiam să văd ce mai faci.
Vlad, de fapt, voiam să te întreb ceva.
Bagă!
Dar cu blândețe.
- Știi ceva? Nu contează. - Glumeam.
Știi că uneori ești impenetrabil?
Da, mi se spune des.
Mai am puțin și îți termin cartea.
- Serios? - Da.
Voiam să văd, nu știu,
dacă vrei să programăm prânzul în contrapartidă.
Sigur că da!
În weekend?
E greu în weekend.
Bine.
Săptămâna viitoare?
Nu lunea viitoare, cealaltă? E zi de studiu.
Luni, zi de studiu…
Așa, zi de studiu…
JOHN, AUDIERE
- Deci… - După Ziua Recunoștinței?
Nu! Nici vorbă!
Ne vedem atunci.
Bine.
- Eu merg încolo. - Eu, încolo.
- Ne mai vedem! - Bine.
Dacă întoarce capul, mă iubește.
Intră!
Aveți o clipă?
Intră!
Avem o problemă.
Intră!
Bună!
Ce e?
Oameni buni?
Astăzi după-amiază, profesorii titulari au votat.
Nu am cum să îndulcesc pastila.
Păi, rostește cuvintele și gata!
Îți cerem să nu mai predai.
De ce?
DUPĂ UN ROMAN DE JULIA MAY JONAS
Subtitrarea: Liana Oprea