Els alumnes m'adoren.
Sé que t'ho sembla.
Has vist les meves avaluacions?
Anem a fer una volta.
Podem fer una volta?
La ràbia sempre se m'ha originat a la vagina,
i em sorprèn que no se'n parli més als llibres.
Molts alumnes estan incòmodes que no t'hagis posicionat contra el John.
Posicionar-me?
Us han vist junts en públic.
És el meu marit.
És complicat per als alumnes.
- Què? - I el claustre.
Qui?
- Els fas sentir incòmodes. - Com?
Últimament estàs estranya.
No em podeu despatxar. Hi ha un procés. Soc titular.
Et demanem que dimiteixis aquesta setmana.
No dimitiré.
Si no, et posarem de baixa administrativa fins a finals d'any la setmana vinent.
Preferiríem no fer-ho.
Qui em substituiria? Som a mig semestre.
La Cynthia coneix molt bé la teva matèria.
- És per l'arxiu? - Quin?
- No és per l'arxiu, però… - Però què?
Serà millor per a tu que dimiteixis.
Per què?
Si tramitem la baixa administrativa, haurem de formalitzar les queixes.
- De debò? - Sí.
Doncs si ho fas, David, mai més de la vida em plantejaré
ni la més remota possibilitat de tornar a follar amb tu.
Què?
Em sembla perfecte.
- Sí? - Sí.
No hi tinc cap interès.
No?
No.
Doncs gràcies, David.
T'ho agraeixo un colló.
Perdona, què?
No ho sé.
Està estranya.
PERQUÈ ÉS AMARG I PERQUÈ ÉS EL MEU COR
Posicionar-me? És clar que em podria haver posicionat.
Disculpi, senyora. Està prohibit fumar al campus.
No ho entenen?
Hauria estat una heroïna feminista si hagués volgut.
Des de quan?
Fa tres anys.
Em podria haver posicionat per tot el campus.
Miríades de joves ingenus adorant-me
i bavejant per mi mentre em posicionava apassionadament.
- Senyora? - Però va contra els meus principis.
Jo no soc responsable del comportament del meu marit.
- Apagarà el cigarret? - Tinc entitat pròpia.
Jo no he fet res malament.
M'ensenya el carnet?
Gràcies pel compliment, però no soc estudiant. Soc professora.
Sí, m'ho imaginava. S'està resistint?
Molt bé, entesos. Ja l'he apagat.
On hi ha una paperera? No el vull tirar a terra.
El seu carnet.
Per què? Què farà? Expulsar-me de la docència?
No, senyora. Li escric una citació.
Què?
Endavant.
Hola.
És mal moment?
Perdona, ja ho saps.
Què sé?
Res. No, res.
Només… vens a parlar amb mi.
Sí, no. Anava cap a classe i…
I et volia preguntar si has llegit res de Susie Boyt.
Loved and missed? Mare meva.
Sí, l'acabo de començar!
Feia molt de temps que no trobava una veu com la seva.
Quan el vaig llegir, no entenia com podia ser tan emotiu, divertit
i bo al mateix temps.
Sí, exacte.
És el millor llibre que he llegit últimament.
És clar que creu que és millor que el meu. Ho és.
Crec en l'admiració, la generositat i ser fan d'algú.
Aquest i el teu.
Què?
Aquest i el teu.
Segur que dius el mateix a tothom.
Estàs bé?
Què?
Bé, és que… Sembles… No ho sé.
Se't veu moixa.
Ostres, i jo que creia que dissimulava la mar de bé.
- No saps dissimular. - No?
Ets transparent.
És preciós.
- Et puc passar el braç per l'espatlla? - És clar.
Gràcies.
Gràcies per ser tan amable.
Et portaré lluny.
Professor Vladinski?
Ja ens veurem.
Sí.
No em poden ordenar que agafi la baixa administrativa!
Estic tan enfadat com tu, però és una oportunitat.
Cobres igualment.
De cap manera.
No? Vestit marró, corbata marró?
Ulleres de sol i ordre d'allunyament de parcs?
No facis aquestes bromes.
Ho necessito. És l'únic que m'impedeix perdre el cap.
No em poden fer fora. Jo no he fet res malament.
Ens n'ocuparem després.
No. No em quedaré de braços plegats com una… com una bleda.
Entesos.
És l'escrit de la Lila?
L'he escanejat. No et servirà de res cremar-lo.
Me'l puc quedar?
- L'Alexis arriba d'aquí una hora. - Sí?
Anem a totes.
Torneu a estar juntes?
No havíem trencat.
No em podries haver avisat que venia?
No estic d'humor per rebre visites.
Mama, tu i l'Alexis no us heu avingut mai
perquè et comportes com una dona dels anys 50.
No cal que facis res.
Què et sembla?
Tens una altra corbata?
No em vull disfressar.
Què et posaràs?
No soc una dona dels anys 50.
Perdona.
- Què et posaràs? - No ho sé.
Mama, les aparences importen.
Si ho desestimen, tot serà més fàcil.
I si no ho desestimen?
Venem la casa, ens n'anem a Mèxic i a prendre pel cul.
Tothom a prendre pel cul.
Aquí em necessiten.
No si no fas classe.
Faré classe, John.
N'he de parlar amb una persona.
Mama, no. No facis res, si us plau.
Cada any, el rector celebra una trobada d'exalumnes d'empresarials.
A la Lynn li agrada dir que estan "favorablement dotats".
Gràcies.
Lynn.
Hola.
Què fas aquí?
És una reunió d'empresaris,
gent de debò que ajuda la universitat de debò.
- T'han dit això de la baixa? - Ara no puc parlar d'això.
- No li pots demanar ajuda a l'Steve? - No.
Està bé que em castiguin per les accions del John?
L'Steve ha de mirar pel bé de la universitat.
Lynn, és la teva oportunitat de prendre posició.
Tens un doctorat en filosofia medieval,
però et dediques a rebre convidats com una dona dels anys 50
perquè l'únic que sempre t'ha importat
és l'aprovació dels homes.
Si soc tan curta de gambals, per què em demanes ajuda?
Lynn?
- Senyora. - La Lynn diu que puc anar al lavabo.
PELL, 981 DÒLARS
CLONAZEPAM 2 MG, PASTILLES
Soc de l'opinió que, si topes amb pastilles,
sempre n'hauries d'agafar almenys una…
pel que pugui ser.
Me'l va fer la Sid quan tenia deu anys.
Sid?
Què passa?
Res.
Fugim junts.
No havies fet servir mai un ganivet?
- Està tallat a la perfecció. - Bon dia.
Bon dia.
- Bon dia, Sidney. - Bon dia.
Vau… sopar res ahir a la nit?
Sí, vam demanar menjar.
Sé que vinc sense… "Avís, avisar"? Ajuda'm.
Les dues són correctes.
Vinc sense avisar i ma mare s'hauria enfadat molt.
De cap manera. Gràcies per dir-ho, però no.
- Trossets petits. - Ja ho faig.
- Més petits. - Has vingut a salvar-nos.
Només us ofereixo consell i suport moral.
T'han dit que m'han demanat que dimiteixi del meu càrrec?
Sí.
Ella no vol fer res fins passada la vista.
Molt bé.
Té molta raó.
Fes cas a la teva filla. És molt bona advocada.
Tranquil·la, no et molestarem gaire.
- No em molesteu. - Marxarem després de la vista.
Juntes?
Sí.
- Te'n tornes amb ella? - Per què ho dius així?
Crec que no estàs preparada per al que ella vol.
No parlis com si l'Alexis no fos aquí.
Tranquil·la. Sap si està preparada.
Escolta, sé com és ser una dona de 35 anys.
- Què? - Creus que està preparada per criar algú?
Amb prou feines se sap cuidar.
Amor, què li has dit?
Només li vaig dir que ens estàvem plantejant començar el procés.
- Mama, para. - Això és cosa nostra.
A tu et deuen quedar pocs òvuls i ella no té feina.
Tinc cinc entrevistes.
A la ciutat?
Sí. És on ho tinc tot.
No m'has explicat res.
No t'he de demanar permís per tot. Soc adulta.
- Doncs no ho sembla. - Per què ets tan dolenta?
L'hauries de respectar més.
No, gràcies.
Noies, què passa?
No diguis "noies". Soc sa mare. On eres ahir a la nit?
Amb una amiga.
No vols que sigui adulta.
Vols que depengui de tu per sentir-te útil.
La dolenta ets tu.
Què et passa?
No en vull parlar. No estaria així si no fos per tu.
Així com?
Volen que renunciï a la meva carrera.
Ostres, estàs fatal. Saps què? Tens raó. No en parlem.
- No, millor. - Sí.
Hòstia puta. Saps què?
Primer, et podries haver posicionat contra mi i vas decidir no fer-ho.
- Com? - Tens voluntat pròpia.
Decideix.
No em puc creure…
Segon, vam arribar a aquell acord per tu.
Ets tu qui va a obrir la porta a tot això.
Dius que si hagués estat una bona esposa…?
Dic que va ser idea teva.
No. Vam arribar a aquest acord junts. No volíem un matrimoni convencional.
Érem radicals antisistema.
No volíem acceptar l'statu quo.
- Potser tu. - Jo estic fatal?
Això tu.
És l'animalada més gran que he sentit a la vida.
Tu no volies follar lliurement?
Tu ja follaves lliurement abans de l'acord.
Per això et vaig proposar el collons d'acord, hòstia!
Escolta…
No me'n penso anar a Mèxic.
Ets la persona més important de la meva vida.
Quina mentida.
- No, de debò. - John.
De debò, i no tinc cap conflicte intern.
Estic amb tu perquè vull.
Tant de bo tu també.
Fill de puta manipulador.
PER A: VLADÍMIR
HOLA. EM SAP GREU, PERÒ HAUREM DE QUEDAR UN ALTRE DIA PER DINAR.
HE D'AJUDAR EL JOHN AQUELL DIA.
VLADÍMIR: EN TENIA MOLTES GANES.
PERÒ CAP PROBLEMA.
Tal com va escriure T. S. Eliot, així és com s'acaba el món.
No amb una explosió, sinó amb un "cap problema".
BOULANGERIE FRANCESA
Si he de perdre la feina,
la meva filla
i l'home a qui estimo,
almenys puc fer una cosa decent.
Hola.
No fotis.
No t'acostis.
Et vull dir una cosa.
No, s'ha acabat. Aparta't.
Només et vull dir que aquesta història
era bastant bona, de debò.
Què és això?
És del teu Substack.
El que utilitzaràs per difamar-me.
De debò, Lila. M'ha arribat al cor.
Desprèn una honestedat que admiro.
Molt i molt bo. De debò.
No deixaré el cas.
No, no ho dic per això.
- I em vas impedir obtenir la beca. - No.
- Em vas prometre que me la donarien. - No.
- Vas dir que era la millor candidata. - Sí.
Et vas tornar arrogant, mandrosa i vas fer una sol·licitud fluixa.
- No soc mandrosa. - De vegades.
La feina no era prou bona i no t'hi vas esforçar prou.
Escolta'm, Lila: què cony hi fa?
Les persones que són molt bones de joves
es converteixen en gent avorrida
que no aconsegueixen res passats els 25.
Tens tota la vida per davant.
No cal ser la millor a l'institut, ni a la universitat ni als vint anys.
Pots cometre errors. Et pots follar un professor.
La vida no va de ser el millor de jove,
sinó d'aferrar-te a la roca per més que te n'intentin fer caure.
No et creguis irrellevant abans de viure.
Seràs irrellevant ben aviat. Creu-me.
Molt bé, nois. Molt bé, gent.
Agraeixo la vostra dedicació a aquest comitè,
però quant de temps hi volem perdre?
La mare ha trucat al degà i m'escriu.
Vol que posem matrícula d'honor al seu fill. Posem-l'hi.
Ni s'hi acostava.
De qui parlem?
He considerat la vostra recomanació.
Vull fer que la meva pròxima classe sigui un fòrum públic.
Contestaré les preguntes dels alumnes, també sobre el meu matrimoni,
demà a les tres.
No sé si és el millor per als alumnes.
És clar que no Florence, perquè no em suportes.
Això no és veritat.
Coincideixo amb la Flo. Seria imprevisible.
Volen que parli. Doncs parlaré.
Quin resultat n'esperes?
Veuran que soc com un llibre obert i ho entendran.
Crec que els alumnes no estan en condicions
de parlar d'això amb els docents ara mateix.
Sé que ho fas de bona fe, però és generacional.
Veuen aquestes coses d'una manera completament diferent.
Els explicaré la meva perspectiva.
Em sembla bona idea.
Volen que siguem autèntics amb ells, en la meva experiència.
Què?
Això tu.
No, tots.
No. Volen que un escriptor famós i modern sigui autèntic amb ells,
no un professor de mitjana edat.
Tots vam ser com tu.
Sabem què canvia.
Ets una mica dur, David.
Penso obrir aquest fòrum us agradi o no,
i hi esteu tots convidats.
- Tinc hora al dermatòleg. - Perfecte.
M'haureu de perdonar per no posicionar-me abans
sobre el cas contra el meu marit.
M'era difícil saber quina era la millor manera d'actuar.
Us volia donar l'oportunitat
d'escriure preguntes anònimes, o sigui que moltes gràcies.
Però, si algú vol donar l'opinió directament,
estic disposada a escoltar-vos.
La primera pregunta és…
"Admets que el que va fer està malament?"
Heu d'entendre que la meva generació era molt diferent.
Quan era petita,
em van ensenyar que la virginitat era el més important que tenia.
Més important que el meu cervell o la meva ànima.
Estigmatitzem el sexe dient a les dones que els farà mal.
Eren relacions consentides.
Dir que el John va actuar malament
és com dir que el sexe consentit va fer mal a aquelles dones,
i no hi estic còmoda.
La següent pregunta és…
"Estaves al corrent de les aventures?"
Només vagament.
Però, si hem de ser francs,
teníem un acord matrimonial.
Com que un acord? Vols dir un matrimoni obert?
En podríem dir així.
Com poliamor?
Bé…
Ho podríeu considerar poliamor.
No l'hi consideràvem, però podríeu.
Sí, Aaron?
- Què penses de la compersió? - Què és això?
El benestar que sents
quan la teva parella sent plaer en una altra relació.
Això no ho sento.
Com t'enfrontes a la gelosia?
La gelosia?
Pot ser una oportunitat.
Perdona, però en aquelles relacions hi havia desequilibris de poder.
No eren entre adults en igualtat de condicions.
Qui està en igualtat de condicions?
No sou adults capaços de prendre les vostres pròpies decisions?
Sé que sona a excusa barata, però era una altra època.
Argumentaria que, abans,
les aventures amb tota mena de persones,
algunes que t'animaven i d'altres que et deixaven blaus,
vull dir emocionals, és clar,
es consideraven, dins d'allò raonable, més aviat…
divertides.
El patiment d'un alumne és divertit?
- No diu això. - Doncs què diu?
Busco les claus.
Avui he celebrat el fòrum.
I?
No ho sé.
No et passarà res. A poc a poc.
On vas?
Amb una amiga.
Qui és?
Has sortit cada nit.
Ningú.
M'ajuda.
Què l'ajuda?
Inspirador.
DAVID: POTS PASSAR PER CASA? DEMÀ A LES DEU DEL MATÍ?
Ei.
- Hola. - Passa.
Per aquí.
No sabia que seria un treball grupal.
En dissabte, a més.
Hem cregut millor trobar-nos fora del campus.
Entesos.
Un dònut? N'hi ha amb glaça d'auró.
No.
Doncs anem al gra, que això és incòmode que t'hi cagues.
Gràcies.
Ens alegrem de dir que no et farem agafar la baixa.
Meravellós.
És genial.
Però el claustre ha decidit que se't supervisarà.
Com que se'm supervisarà?
Hi haurà vigilància.
Vigilància de qui?
- Jo em quedo la classe de ficció. - Entesos.
- I jo el teu seminari. - I què en faràs?
Prendrem apunts.
És administratiu.
Per retre comptes.
I ho revisarem cada quinze dies.
Revisar què?
Per garantir que t'ajustes correctament als objectius departamentals.
¿O sigui que tu em diràs
si les meves classes s'ajusten als vostres objectius departamentals
en una reunió quinzenal?
És una formalitat.
És per seguretat. Volem que els alumnes se sentin segurs.
Alguns han demanat que et fem fora.
Alguns defensaven que et quedessis. Això és un terme mitjà.
Per aplacar-los.
Sí.
Manen ells.
Gràcies per informar-me'n.
Us puc demanar que aquesta decisió no surti d'aquí?
I tant.
Gràcies.
No.
- És el gran dia. - Sí.
- Com estàs? - Bé.
L'Aleix, la Sid i jo esmorzem fora
i, no ho sé, repassarem
l'estratègia de merda.
Vols venir o ens trobem allà?
Ens trobem allà.
- Vull que vinguis. - Ja ho sé.
Vindré.
Segur?
Aquesta vista és l'única manera de sortir d'aquest embolic.
Tinc els meus motius per anar-hi.
Entesos.
La Cynthia vindrà?
Quina és la Cynthia?
M'alegro que hagis canviat d'opinió.
Preparat?
I tant.
El meu amor.
BASADA EN EL LLIBRE DE JULIA MAY JONAS
Subtítols: Maria Romero Soronellas