- Jsem zbožňovaná profesorka. - Vím, že si to myslíš.
Dívala ses někdy na moje hodnocení?
Pojďme se projít.
Můžeme se projít?
Vždy jsem cítila, že můj hněv vzniká v mojí vagíně.
Překvapuje mě, že o tom téměř nikdo nepíše.
Mnoha studentům je nepříjemné, že jsi proti Johnovi nevystoupila.
- Nevystoupila? - Viděli tě s ním na veřejnosti.
Je to můj manžel.
Pro studenty začíná být váš vztah náročný.
- Prosím? - A pro fakultu taky.
Pro koho přesně?
- Všem je to nepříjemné. - A jak přesně?
Chováš se iracionálně.
Nemůžete mě jen tak vyhodit. Na to je postup. Mám definitivu.
Žádáme tě, abys do konce týdne sama odstoupila.
To se nestane.
Jinak tě od příštího týdne čeká až do konce roku nucené volno.
- Tomu bychom se rádi vyhnuli. - Kdo mě nahradí?
- Jsme v půlce semestru. - Cynthia se ve tvém oboru dobře vyzná.
- Jde o ten spis? - Spis?
- O ten tady nejde, ale… - Ale co?
- Uděláš líp, když dobrovolně odstoupíš. - Proč?
Když ti nařídíme volno, budeme muset formalizovat všechny stížnosti.
- Vážně? - Ano.
Jestli to uděláš, Davide,
už si nikdy ani omylem nepředstavím, jak tě ojíždím.
Prosím?
To mi vůbec nevadí.
- Skutečně? - Ano.
O to nemám ani ten nejmenší zájem.
Nemáš?
Ne.
Tak ti teda děkuju, Davide.
Fakt ti děkuju, do prdele práce.
Co to bylo?
Netuším.
Je zmatená.
PROTOŽE MÁM ZAHOŘKLÉ SRDCE
Jasně že jsem proti Johnovi mohla vystoupit.
Promiňte, na kampusu je zakázáno kouřit.
Copak to nechápou? Kdybych chtěla, mohla jsem být feministická hrdinka.
- Odkdy? - Už to platí tři roky.
Mohla jsem to vyhlásit na celý kampus.
Slintala by nade mnou řada obdivujících rozzářených mladých lidí,
zatímco bych je sváděla svou řečí.
- Madam? - Ale to je proti mým zásadám.
Nemusím se zodpovídat za chování svého manžela.
- Tak típnete tu cigaretu? - Jsem svůj vlastní člověk.
Nic špatného jsem neudělala.
- Ukažte mi nějaký průkaz. - Díky za kompliment.
- Ale nejsem studentka. Jsem profesorka. - Jo, to mi došlo. Odporujete mi?
No tak fajn. Už jsem to típla, dobře?
Jdu najít odpadkový koš. Já odpadky nezahazuju.
Ukažte mi průkaz.
Proč? Co jako uděláte? Zakážete mi učit?
Ne, madam. Dostanete obsílku.
Co prosím?
Dále!
Dobrý den.
- Dobrý den. - Jdu nevhod?
Promiňte. Tak už to víte.
A co vím?
Nic. Ne, nic.
Jenom jste si se mnou přišel promluvit.
Jo. Zrovna jsem šel na svůj seminář a…
Musím se vás na něco zeptat. Četla jste někdy Susie Boytovou?
- Kniha Loved and Missed? Panečku. - Právě jsem ji začal číst.
Už strašně dlouho jsem nenarazil na takový hlas.
Při čtení jsem si říkala, jak to může být tak emocionální, vtipné
a tak dobré zároveň.
Přesně tak.
Lepší knihu jsem dlouho nečetl.
Samozřejmě je pro něj lepší než ta moje. A taky je.
Věřím v obdiv, velkorysost a ve fanouškovství.
Snad jen tu vaši.
Prosím?
- Totéž platí i o vaší knize. - To určitě říkáte všem spisovatelům.
Jste v pořádku?
- Prosím? - Jen se mi zdáte… Nevím.
- Vypadáte trochu nešťastně. - Aha. Bože.
A to jsem si myslela, že to dobře skrývám.
- To vám moc nejde. - Ne?
Jste průhledná.
A to je krásné.
- Můžu vás obejmout? - Samozřejmě.
Děkuju vám.
Děkuju vám za to, jak jste milý.
Zachráním vás.
Profesore Vladinski?
- Tak zatím. - Jo.
Nemůžou mi přece nařídit, abych si vzala volno.
Taky jsem naštvaný, ale ber to jako příležitost. Budou ti dál platit.
- To není dobrý. - Ne? Hnědý oblek a hnědá kravata?
A ještě pilotky.
- A nebudu moct k dětskému hřišti. - Takhle nevtipkuj.
Musím. Jenom díky tomu se z toho všeho úplně nezcvoknu.
Nemůžou mi znemožnit učit, když jsem nic neprovedla.
To vyřešíme po tom slyšení.
Ne, nenechám si to jen tak líbit.
Oukej.
To jsou Liliny texty?
Oskenovala jsem si je. Tohle nespálíš.
Můžu si je vzít?
- Alexis tu bude za hodinu. - Skutečně?
- Vytáhneme na ně těžký kalibr. - Jste s Alexis zase spolu?
Nikdy jsme se nerozešly.
A to jsi mi nemohla říct, že přijede?
Teď nemám zrovna náladu někoho hostit.
Mami, s Alexis jste si nesedly mimo jiný proto, že máš pocit,
že si s ní musíš pokaždý hrát na ženušku z 50. let. Nemusíš nikoho hostit.
- Co ty na to? - Zkus jinou kravatu.
Chci se obléknout podle sebe.
- Co si vezmeš ty? - Nejsem ženuška z 50. let.
Promiň.
- Co si vezmeš na sebe? - Nevím.
Optika je důležitá. Když ty stížnosti zamítnou, budete mít po problémech.
A co když je nezamítnou?
Prodáme dům, přestěhujeme se do Mexika a ať táhnou do prdele.
Ať táhnou do prdele.
Potřebují mě tady.
Když neučíš, tak ne.
Budu učit, Johne.
Musím si o tom s někým promluvit.
Nic nedělej, mami. Prosím tě.
Rektor univerzity každoročně pořádá setkání pro absolventy ekonomických oborů.
Lynn ráda říkává, že jsou „dobře vybaveni“.
Díky.
Lynn.
Ahoj.
Co tady děláš? Tahle akce je pro absolventy ekonomických oborů.
Pro skutečné lidi, kteří škole skutečně pomáhají.
- Víš o tom nařízeném volnu? - O tom teď nemůžu mluvit.
- Nemůžeš požádat Stevea, aby zasáhl? - Ne.
Je snad správné, že mě trestají za Johnovy činy?
Steve se musí starat o blaho celé univerzity.
Lynn, tohle je tvoje šance, jak si za něčím stát.
Máš doktorát ze středověké filozofie,
a přesto pořád jenom všechny hostíš jako ženuška z 50. let.
Celý život ti totiž záleželo na jediném. Abys získala uznání od mužů.
Když jsem podle tebe taková nula, proč mě žádáš o pomoc?
Lynn?
- Paní. - Lynn mi dovolila použít svou toaletu.
PLEŤOVÝ KRÉM 981 DOLARŮ
RIVOTRIL 2 MG TABLETKY
Myslím, že když narazíte na omamnou látku, měli byste si vždy aspoň jednu vzít.
Pro případ apokalypsy.
Tohle mi Sid vyrobila, když jí bylo deset.
Sid?
Co je?
Nic.
Utečte se mnou.
- Už jsi někdy držela nůž, lásko? - Ty papriky jsou krásně nakrájený.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Dobré ráno, Sidney. - Dobré ráno.
Nakrmil vás někdo včera večer?
Jo. Objednaly jsme si jídlo.
Asi jsem vás zaskočila… Nebo mám říct přepadla?
Tady jsou to synonyma.
…svou návštěvou. Moje máma by byla vzteky bez sebe.
Děkuju ti, že to říkáš, ale tak to není.
- Musí to být nadrobno. - Vždyť jo.
- Menší kousky. - Prý nás zachráníš.
Jenom vám nabídnu rady a morální podporu.
Slyšela jsi, že chtějí, abych se vzdala definitivy?
- Ano. - Řekla mi, ať to do toho slyšení neřeším.
Správně.
Má naprostou pravdu. Poslouchejte svou dceru. Je vážně dobrá advokátka.
- Nebudeme tě tu dlouho otravovat. - Neotravujete mě.
- Hned po tom slyšení se vrátíme do města. - Spolu?
- Ano. - Budeš bydlet zase u ní?
Proč to říkáš takhle?
Nemyslím, že jsi připravená na vztah, jaký chce.
Nemluv, jako by tady Alexis nestála.
To nic. Sid ví, na co je připravená.
Vím, jaké to je být 35letou ženou.
- Cože? - Ale je připravená být spolurodičem?
- Vždyť se sotva postará o sebe. - Co jsi jí řekla, lásko?
Já… Ne. Jen jsem jí řekla, že se na to spolu možná začínáme připravovat.
- Mami, přestaň. - Tohle je naše věc.
Budeš si počítat vajíčka. A ona je nezaměstnaná.
Čeká mě pět pohovorů.
Ve městě?
Ano. Tam je můj život.
Vůbec nic mi neříkáš.
Nemusím mít tvoje svolení ke všemu, co dělám. Vždyť jsem dospělá.
- Ale nechováš se tak. - Proč jseš tak hnusná?
- Koukejte k ní mluvit s větším respektem. - Ne, díky.
- Co se to děje, holky? - Já nejsem žádná holka.
Jsem její matka. Kde jsi včera byl?
- S kamarádem. - Nechceš, abych byla dospělá.
Mám na tobě být závislá, abys měla pocit, že jsi důležitá.
To ty jsi ta hnusná.
- Proč jsi tak podrážděná? - Nechci o tom mluvit.
- Nebýt tebe, v téhle pozici bych nebyla. - V jaké pozici?
Žádají po mně, abych se vzdala kariéry.
Ty jsi vážně mimo. Máš pravdu. Nebudeme o tom mluvit.
- Nebudeme. - Jo.
Ježíši Kriste.
Tak zaprvé, mohla jsi proti mně vystoupit, kdykoli jsi chtěla. A rozhodla ses opačně.
- Prosím? - Máš svobodnou vůli.
- Rozhodni se sama. - Nemůžu uvěřit…
Zadruhé, tahle dohoda vznikla kvůli tobě.
To ty jsi tomuhle všemu otevřela dveře.
- Takže kdybych byla přísnější ženuška… - Tohle byl tvůj nápad.
K téhle dohodě jsme dospěli společně. Nechtěli jsme konvenční manželství.
Byli jsme ti správní radikální odpůrci establishmentu. Odmítali jsme status quo.
- To jsi možná chtěla ty. - Já že jsem mimo?
Ty jsi mimo. Větší nesmysl jsem v životě neslyšela.
Nechtěl jsi píchat ostatní? Ojížděl jsi všechny ještě před naší dohodou!
Proto jsem ti tu dohodu navrhla, do prdele!
Poslyš.
Do Mexika se ani náhodou nestěhuju.
Vždy jsi pro mě byla ta nejdůležitější.
- Lžeš. - Ne, myslím to vážně.
- Johne. - Myslím to vážně.
Vůbec o tom nepochybuju. Jsem s tebou, protože s tebou chci být.
Kéž bys dokázala říct totéž.
Ten manipulativní parchant.
KOMU: VLADIMIR
DOBRÝ DEN. OMLOUVÁM SE, ALE TEN OBĚD BUDEME MUSET PŘESUNOUT.
TEN DEN MUSÍM NĚCO UDĚLAT PRO JOHNA.
VLADIMIR TĚŠIL JSEM SE NA TO
ALE NP
Jak napsal T.S. Elliot: „Takto končí svět.
Ne s ránou, ale s akronymem NP.“
Když nemůžu mít svou práci, svou dceru
a nemůžu mít ani muže, kterého miluju…
tak aspoň můžu udělat něco slušného.
- Dobrý den. - To si děláte srandu?
- Nepřibližujte se. - Chci vám něco říct.
Ne, na to už je pozdě. Zpátky.
Jenom jsem vám chtěla říct, že tahle povídka byla vážně dobrá.
- Co to je? - Zveřejnila jste ji na netu.
- Chtěly jste mě tím zdiskreditovat. - Myslím to vážně, Lilo. Dojalo mě to.
Obdivuju, s jakou upřímností je to napsané.
Je to opravdu dobré. Myslím to vážně.
To obvinění nestáhnu.
- Ne, proto vám to neříkám. - Kvůli vám mi nedali stýpko.
- Tak to nebylo. - Slíbila jste, že ho dostanu.
- Ne, neslíbila. - A že jsem nejlepší kandidát.
Byla jste. Ale pak jste zpychla a zlenivěla. A tu žádost jste odflákla.
- Nejsem líná. - Tehdy ano.
Vaše práce byla průměrná. Dostatečně jste se nesnažila.
Poslouchejte mě, Lilo. Koho to zatraceně zajímá?
Znáte lidi, kteří od mládí vynikají? Většinou se z nich stanou nudní patroni,
kteří zažili svoje největší úspěchy před 25. rokem života.
Máte celý svůj život před sebou.
Nemusíte být výjimečná na střední, na vysoké nebo před 30.
Můžete dělat chyby. Můžete šukat profesora.
Život není o tom, abyste byla dokonalá už v mládí. Musíte se udržet na skále,
nehledě na to, kdo se vás z ní snaží shodit.
Nenechte se takhle brzo odsunout na vedlejší kolej.
Stejně na ní jednou skončíte. To mi věřte.
Tak jo, lidi. Klid.
Oceňuju vaši angažovanost v tomto výboru,
ale kolik času na tohle ještě chceme vyplýtvat?
Ta matka volala děkanovi. Pořád mi píše.
Chce, aby její syn dostal vyznamenání. Tak mu ho dejme.
- Vždyť na to zdaleka neměl. - Počkej, o koho jde?
Zvážila jsem vaše doporučení.
Na mé další přednášce se uskuteční veřejné fórum.
Zítra ve tři hodiny zodpovím všechny otázky studentů. I o svém manželství.
Nevím, jestli je to pro studenty to nejlepší.
Pochopitelně, Florence. Jsi moje falešná kamarádka.
- To není pravda. - Souhlasím s Flo, zlato.
- Nebudeš to mít pod kontrolou. - Chtějí, abych se ozvala, tak se ozvu.
Co si od toho slibuješ?
Uvidí, že jsem jako otevřená kniha. A pochopí mě.
Pardon, ale studenti teď nejsou v pozici, aby s kantory rozebírali takové věci.
Vím, že to myslíte dobře, ale je to generační věc.
Tyhle věci vnímají extrémně odlišně.
- Nabídnu jim svůj pohled. - Podle mě je to dobrý nápad.
Studenti chtějí, abychom byli skuteční. Aspoň tak mi to přijde.
Co?
- Chtějí, abyste vy byl skutečný. - Chtějí to po všech.
Ne. Chtějí to od literární celebrity ve frajerské bundě.
Ne od kariérní profesorky ve středním věku.
Kdysi jsme všichni byli jako vy. Víme, co se postupně změní.
To je trochu drsné, Davide.
To fórum se uskuteční bez ohledu na váš názor.
Všechny vás zvu.
- Jdu k dermatologovi. - Výborně.
Budete mi muset odpustit, že jsem se dřív nevyjádřila k případu mého manžela.
Bylo pro mě náročné se rozhodnout, jak dál postupovat.
Chtěla jsem vám dát možnost mi položit otázky anonymně, takže…
Děkuju za ně.
Ale jestli mi chcete cokoli říct napřímo,
pak se vám budu snažit naslouchat.
První otázka zní…
„Souhlasíte s tím, že váš muž udělal špatnou věc?“
Musíte pochopit, že pocházím z úplně jiné generace.
Když jsem vyrůstala,
učili mě, že tou nejdůležitější věcí na mně je moje panenství.
Bylo to důležitější než můj mozek nebo moje duše.
Stigmatizujeme sex tím, že ženám říkáme, že jim ublíží.
Vždyť přece šlo o konsenzuální vztahy.
Když řeknu, že John chyboval,
říkám tím, že těm ženám ublížil konsenzuální sex s ním.
A to mi není příjemné.
Další otázka zní…
„Věděla jste o tom?“
Jen mlhavě.
Ale abych byla zcela upřímná…
měli jsme manželskou dohodu.
Jakou přesně dohodu? Tím myslíte otevřené manželství?
Tak by se to taky dalo říct.
Jako polyamorie?
No…
Můžete to brát jako polyamorii.
My to tak nebrali, ale vy můžete.
Ano, Aarone?
- Co si myslíte o komperzi? - Co to je?
Jde o radost, kterou cítíte,
když je váš partner šťastný v jiném vztahu.
Nic takového necítím.
Jak řešíte žárlivost?
Žárlivost?
Žárlivost může být příležitost.
Promiňte, ale vztahy vašeho muže jsou založeny na nerovnováze moci.
Nejde o vztah dospělých, kteří jsou si rovni.
Copak jsou si dva lidé někdy rovni?
Copak nejste dospělí? To nejste schopni se sami rozhodovat?
Vím, že to zní jako otřepaná fráze, ale opravdu to byla jiná doba.
Řekla bych, že dřív se milostné poměry odehrávaly s nejrůznějšími lidmi.
Někteří z nich vás posunuli v životě dál, jiní vám ublížili.
Tím myslím samozřejmě emočně.
Ale všechny byly v rámci rozumných mezí považovány za…
zábavné.
Takže když student trpí, je to zábava?
- To vůbec neříká. - Tak co teda říká?
Jenom hledám klíče.
Dneska proběhlo to fórum.
A?
Nevím.
Dobře to dopadne. Hezky krůček po krůčku.
Kam jdeš?
Za kamarádem.
Co to je za kamaráda?
- Tenhle týden jsi každý večer pryč. - Nikdo.
Pomáhá mi to.
Co mu pomáhá?
Inspirující.
DAVID – MŮŽEŠ ZÍTRA V 10 RÁNO PŘIJÍT KE MNĚ DOMŮ?
Ahoj.
- Ahoj. - Pojď dál.
Tudy.
Nevěděla jsem, že nás tady bude víc.
A navíc v sobotu.
Podle nás je lepší to probrat tady než na kampusu.
Dobře.
Chceš koblihu s javorovou polevou?
Ne.
Tak jdeme na to. Protože tohle celý je zatraceně trapný.
Děkuju ti.
S radostí ti oznamujeme, že si nemusíš vzít nucené volno.
Báječné.
To je skvělé.
Ale fakulta rozhodla, že budeš pod dohledem.
Co tím myslíš?
Budeme monitorovat tvou výuku.
- Kdo přesně? - Já si vezmu Ženy v americké beletrii.
- Dobře. - A já tvůj seminář.
- Co chcete dělat? - Budeme si psát poznámky.
Jde jenom o administrativu.
Musíme být zodpovědní.
Vyhodnotíme to jednou za dva týdny.
Co přesně vyhodnotíte?
Musíme se ujistit, že jednáš v souladu s cíli naší katedry.
Takže mě budete hodnotit?
Jestli vyučuju v souladu s cíli katedry?
A to jednou za dva týdny?
Je to pouhá formalita.
Jde o bezpečnost. Chceme, aby se studenti cítili bezpečně.
Někteří z nich žádali, ať už neučíš.
Další chtěli, abys zůstala. Tohle je podle nás kompromis.
- Abyste si je udobřili. - Jo.
Protože tady velí oni.
Děkuju, že vím, co se děje.
Můžu poprosit, aby toto rozhodnutí zůstalo jen mezi námi?
Jistě.
Děkuju.
Nevstávej.
- Je tady den D. - Jo.
- Jak se cítíš? - Dobře.
Jedeme s Alexis a Sid na snídani.
Asi tam probereme…
naši pitomou strategii.
Chceš jít s náma? Nebo přijedeš až tam?
Potkáme se tam.
- Chci tě tam. - Já vím.
Budu tam.
Určitě?
To slyšení je pro nás oba jedinou cestou z téhle šlamastyky.
- Taky mám důvody pro to, abych tam byla. - Tak jo.
Dorazí i Cynthia?
Která je Cynthia?
Jsem rád, že jste si to rozmyslela.
Můžeme?
To si pište.
Lásko moje.
PODLE KNIHY JULIE MAY JONASOVÉ
Překlad titulků: Jakub Doležal