Sunt o profesoară îndrăgită.
Știu că așa crezi tu.
Mi-ai văzut vreodată evaluările?
Uite, hai să facem o plimbare…
Vrei să facem o plimbare?
Dintotdeauna am simțit că furia izvorăște din vagin.
Mă miră că literatura nu pomenește de asta.
Pe mulți studenți îi deranjează că n-ai luat atitudine împotriva lui John.
- Atitudine? - Ai fost văzută cu el în public.
E soțul meu!
Asocierea asta devine dificilă pentru studenți.
- Poftim? - Și profesori.
Adică?
- Îi faci să se simtă incomod. - Cum?
Te-ai comportat irațional.
Nu mă puteți concedia așa. E o procedură. Sunt titularizată.
Te retragi din proprie inițiativă până vineri.
Refuz.
Dacă nu, de luni te suspendăm până la sfârșitul anului.
Vrem să evităm asta.
Cine m-ar înlocui în mijlocul semestrului?
Cynthia e la curent cu materia ta.
- E vorba de dosar? - Dosar?
- Nu e vorba de dosar, dar… - Dar ce?
Ar fi mai bine să te retragi tu.
De ce?
Dacă te suspendăm, va trebui să oficializăm plângerile.
- Serios? - Da.
Dacă faci asta, David,
să fii convins că în vecii vecilor nici nu o să mai concep să te fut.
Poftim?
Nu e absolut nicio problemă.
- Vorbești serios? - Da.
Nu mă interesează absolut deloc.
Nu?
Nu.
Mulțumesc, David!
Mulțumesc al dracului de mult!
Scuze, ce?
Nu știu.
E irațională.
PENTRU CĂ DOARE ȘI E INIMA MEA
Să iau atitudine? Evident că puteam lua atitudine.
Fiți amabilă! Fumatul e interzis în campus.
Chiar n-au înțeles?
Dacă voiam, puteam să fiu o eroină feministă.
De când?
De trei ani.
Puteam să iau atitudine prin tot campusul.
Mulțimi de adoratori tineri, fragezi,
care să saliveze privind ce savuros iau eu atitudine.
- Doamnă? - Dar e împotriva principiilor mele.
Nu dau socoteală pentru comportamentul soțului meu.
- Stingeți țigara sau nu? - Sunt un om independent.
N-am greșit cu nimic!
Legitimația!
Mersi de compliment, dar nu sunt studentă, ci profesoară.
MI-am dat seama. Vă opuneți?
Bine. Gata! Am stins-o, da?
Pot să caut un coș de gunoi? Nu fac mizerie.
Legitimația, vă rog.
De ce? Să faci ce? Mă suspenzi de la catedră?
Nu, doamnă. Vă scriu o citație.
Poftim?
Intră!
Bună!
- Bună! - Am nimerit prost?
- Scuze, ai auzit. - Ce să aud?
Nimic. Nu, nimic.
Voiai doar să vorbești cu mine.
Da. Adică, mă duceam la curs și…
Trebuia să te întreb. Ai citit-o pe Susie Boyt?
Loved and Missed? Doamne!
Da, tocmai am început-o!
De mult n-am mai întâlnit un astfel de stil.
Când am citit-o, m-am minunat cât de emoționantă, de amuzantă
și de bună poate fi.
Da, exact.
De mult n-am citit o carte atât de bună.
Normal, crede că e mai bună decât a mea. Chiar e mai bună.
Cred în admirație, în generozitate, în a fi fanul cuiva.
- Cartea asta și cartea ta. - Poftim?
Cartea asta și cartea ta.
Așa le spui tuturor scriitorilor…
Te simți bine?
Poftim?
Păi, nu știu, pari…
Pari cam abătută.
Doamne, și eu, care credeam că disimulez perfect.
- Nu poți disimula nimic. - Nu?
Ești o carte deschisă.
E foarte frumos.
- Pot să te cuprind cu brațul? - Firește.
Mulțumesc.
Îți mulțumesc pentru bunătate.
O să te iau de aici.
Dle profesor Vladinski?
- Ne vedem mai târziu. - Da.
Nu mă pot suspenda după bunul plac.
Și eu sunt furios, dar ia-o ca pe o oportunitate.
Iei salariul.
Nu e bine.
Nu? Costum maro, cravată maro?
Ochelari stil aviator, și-s spaima grădinițelor.
Nu glumi așa!
Trebuie. E singurul lucru care mă salvează de la nebunie.
Nu au voie să-mi ia postul dacă nu am greșit cu nimic.
Vedem după audiere.
Nu! N-o să stau cu mâinile-n sân să facă ce vor ei cu mine.
Bine.
E scrisul Lilei?
Am niște scanări. Nu te gândi să le dai foc!
Pot să le iau?
- Alexis sosește peste o oră. - Serios?
Aducem artileria grea.
Te-ai împăcat cu Alexis?
Nu ne-am despărțit pe bune.
Nu te-ai gândit să-mi spui și mie că vine?
Nu am dispoziție de primit musafiri.
- Tu și Alexis nu v-ați înțeles niciodată… - Ba da!
…fiindcă faci mereu pe gospodina din anii '50 când vine.
Nu ești obligată.
Așa cum e?
Altă cravată, poate?
Vreau să mă îmbrac în stilul meu.
- Tu ce o să porți? - Nu-s gospodină din anii '50.
Scuze!
- Ce o să porți? - Nu știu.
Mamă, prezentarea contează.
Dacă resping plângerile, scapi de multe probleme.
Și dacă nu le resping?
Vindem casa, ne mutăm în Mexic și ducă-se dracului toți.
Ducă-se dracului toți.
E nevoie de mine aici.
Dacă nu predai, nu e.
Ba o să predau, John.
O să discut cu cineva despre asta.
Mamă, nu! Să nu faci nimic! Te rog.
Anual, rectorul găzduiește un eveniment pentru absolvenții secției de comerț.
Lui Lynn îi place să spună că sunt „înzestrați cum se cuvine”.
Mulțumesc.
Lynn!
Bună!
Ce cauți aici?
Serata e pentru administratori de afaceri, care ajută facultatea în mod real.
- Ai auzit de suspendare? - Nu pot discuta acum despre asta.
- Nu-l poți ruga pe Steve să intervină? - Nu.
Crezi că e drept să sufăr pentru faptele lui John?
Steve se ocupă de facultate în general.
Lynn, acum ai ocazia să iei atitudine.
Ai doctorat în filosofie medievală,
dar te porți ca gospodinele din anii '50.
Pentru tine nu contează decât să câștigi aprobarea bărbaților.
Dacă sunt în halul ăsta de cârpă, de ce îmi ceri ajutorul?
Lynn?
- Doamnă! - Lynn a zis că pot să merg la baie.
PIELE 981 DE DOLARI
CLONAZEPAM 2 MG, TABLETE
După mine, dacă dai de medicamente pe rețetă,
trebuie să iei măcar o pastilă…
Să ai la apocalipsă.
Sid mi-a făcut asta, când avea zece ani.
Sid?
Ce e?
Nimic.
Hai să fugim în lume!
Puiuț, tu ai pus vreodată mâna pe cuțit?
- Am tăiat superb ardeii. - Bună dimineața!
Bună dimineața!
- Bună, Sidney! - Bună dimineața!
Ți-a dat cineva să mănânci aseară?
Da. Am comandat ceva aici.
M-am ivit pe nepusă masă…
- Ivit, ițit? Cum? - E bine oricum.
…în vizită, iar mama ar fi fost furioasă în situația asta.
Nu! Adică, mulțumesc că spui asta, dar nu.
- Iubito, trebuie tăiați fin. - Asta fac.
- Și mai fin. - Am auzit că ne salvezi.
Am venit doar să vă consiliez și să vă ofer sprijin moral.
Ai auzit că mi-au cerut să renunț la postul de profesor titular?
Da.
Ea mi-a zis să nu fac nimic până după audiere.
E bine. Are foarte mare dreptate.
Ar trebui s-o ascultați. E o avocată minunată.
Nicio grijă, nu îți mai stăm pe cap.
- Nu-mi stă nimeni pe cap. - Plecăm imediat după audiere.
Împreună?
Da.
- Te muți înapoi la ea? - De ce spui „ea” așa?
Nu te-ai arătat pregătită de relația pe care o vrea.
Nu mai vorbi de parcă n-ar fi aici!
Lasă! Sid știe pentru ce e pregătită.
Știu cum e la 35 de ani, ca femeie.
- Poftim? - Dar o crezi în stare să fie părinte?
Nici de ea nu știe să aibă grijă.
Iubito, ce i-ai spus?
Păi… Nu, i-am zis doar că poate începem procesul.
- Mamă, încetează! - E treaba noastră.
Tu o să-ți numeri ovulele. Ea nici nu are serviciu.
Am programate cinci interviuri.
În oraș?
Da. Acolo e viața mea.
Nu mi-ai spus absolut nimic.
Sunt om mare, nu trebuie să-ți cer voie pentru tot ce fac.
- Nu te comporți ca atare. - De ce ești atât de rea?
- Tratează-ți fiica mai respectuos! - Nu, mulțumesc!
Ce e, oameni buni?
Ce „oameni buni”? Sunt mama ei. Unde ai fost azi-noapte?
La o prietenă.
Nu vrei să fiu mare, ci să depind de tine, ca să simți că contezi.
Tu ești rea!
De ce te agiți așa?
N-am chef de discuții. Din cauza ta sunt în situația asta.
Ce situație?
Mi-au cerut să renunț la carieră.
Ești dusă cu pluta. Știi ce? Ai dreptate. Să nu discutăm!
- Așa! - Da.
Doamne sfinte!
În primul rând, ai fi putut lua atitudine împotriva mea,
dar ai ales să n-o faci.
- Poftim? - Ai liber arbitru.
Alege cum vrei!
Incredibil…
În al doilea rând, tu ai vrut înțelegerea.
Tu ai invitat toate problemele astea.
Adică, dacă eram o soție mai restrictivă…
Spun că a fost ideea ta.
Ba nu! Amândoi am decis asta. Nu voiam o căsnicie convențională.
Ca niște buni revoluționari anti-sistem. Nu voiam să acceptăm statu-quoul.
- Poate tu voiai asta. - Sunt dusă cu pluta?
Tu ești dus.
E cea mai mare bazaconie pe care am auzit-o.
Tu nu voiai să calci strâmb?
Călcai strâmb de dinainte să avem înțelegerea.
De-aia am și propus înțelegerea, futu-i mama mă-sii!
Ascultă…
Nu mă mut în niciun Mexic.
Tu ești cel mai important om din viața mea.
Ce minciună!
- Nu, vorbesc serios. - John…
Vorbesc serios și nu încape nicio îndoială.
Sunt cu tine fiindcă asta vreau.
Mi-ar plăcea să fie reciproc.
Nenorocit machiavelic!
CĂTRE VLADIMIR:
BUNĂ! SCUZE, DAR TREBUIE SĂ AMÂNĂM PRÂNZUL.
AM CEVA DE FĂCUT PENTRU JOHN ÎN ZIUA AIA.
VLADIMIR: ABIA AȘTEPTAM MOMENTUL
DAR NICIO PROBLEMĂ
Cum scria T.S. Eliot, așa se sfârșește lumea.
Nu cu un pocnet, ci cu „nicio problemă”.
BRUTĂRIE FRANCEZĂ
Dacă nu pot avea nici meseria mea, nici pe fiica mea,
nici pe bărbatul pe care îl iubesc,
pot măcar să fac o faptă bună.
Bună!
Pe bune?
Nu vă apropiați!
- Vreau să-ți spun ceva. - Nu.
Prea târziu. Luați distanță!
Vreau să-ți spun că povestirea asta mi s-a părut strălucită.
Ce-i aia?
- E de pe Substack. - Cea cu care voiați să mă ponegriți.
Vorbesc serios, Lila. Chiar m-a impresionat.
Are o sinceritate pe care o admir.
E foarte, foarte bună. Vorbesc serios.
Nu renunț la plângere.
Nu de asta ți-am spus-o.
- Și mi-ați luat bursa. - Nu cred.
Mi-ați promis că o obțin.
Nu-i adevărat.
Ați spus că eram cea mai bună.
Da, dar ți s-a urcat la cap și te-ai lenevit.
Ai făcut lucrarea de mântuială.
- Nu sunt leneșă. - Uneori, ești.
Lucrarea n-a fost cea mai bună și nu te-ai străduit destul.
Ascultă-mă, Lila! Cui îi pasă, ce dracu'?
Îi știi pe ăia care au succes de timpuriu?
De obicei ajung niște plicticoși
care și-au încheiat realizările vieții la 25 de ani.
Tu ai toată viața înainte.
Nu trebuie să fii genial în liceu, în facultate sau la 20 de ani.
Poți greși. Poți să ți-o tragi cu un profesor.
Viața nu înseamnă succes la tinerețe.
Înseamnă să te agăți cu ghearele de stâncă,
indiferent cine sau ce vine să te dărâme.
Nu te lăsa scoasă din joc înainte de vreme!
O să fii scoasă din joc oricum, crede-mă!
Bun! Gata, oameni buni!
Vă apreciez implicarea în această comisie,
dar cât timp vreți să pierdem cu asta?
Mama lui l-a sunat pe decan și îmi tot scrie.
Vrea diplomă de merit pentru băiat, să-i facem pe plac!
- Băiatul lasă mult de dorit. - Despre cine vorbim?
V-am luat în calcul recomandarea.
Vreau să-mi transform următoarea prelegere într-un forum public.
Voi răspunde la întrebările studenților, inclusiv despre căsnicia mea,
mâine, la ora 15:00.
Nu știu dacă e cel mai bine pentru studenți.
Da, Florence. fiindcă ești o prietenă cu două fețe.
Nu-s așa ceva.
De acord cu Flo. Așa ceva e imprevizibil.
Vor să iau atitudine, așa că iau.
La ce rezultate te aștepți?
O să vadă că sunt ca o carte deschisă și o să înțeleagă.
Scuze, nu cred că se cuvine ca studenții
să vorbească despre așa ceva cu profesorii.
Tu ai intenții bune, dar e chestie de generație.
Ei privesc lucrurile astea cu totul altfel.
Pot să le ofer perspectiva mea.
Cred că e o idee bună.
Cred că studenții vor să fim sinceri cu ei.
Asta am descoperit.
Ce e?
Vor ca tu să fii sincer.
Noi toți.
Nu. Vor ca un autor celebru cu jachetă cool să fie sincer cu ei,
nu o profesoară de vârstă mijlocie.
Și noi am fost ca tine.
Știm ce se schimbă.
Ești cam dur, David.
Eu o să țin acest forum fie că vă place sau nu.
Sunteți invitați cu toții.
- Eu merg la dermatolog. - Foarte bine.
Să mă iertați că nu am luat mai repede atitudine
în cazul soțului meu.
Mi-a fost greu să găsesc abordarea potrivită.
Am vrut să vă ofer ocazia
să vă scrieți întrebările anonim, așa că vă mulțumesc pentru ele.
Dar, dacă simte cineva nevoia să se exprime cu voce tare,
îmi doresc să îmi asum o postură receptivă.
Prima întrebare este…
„Sunteți de acord că soțul dv. a greșit?”
Trebuie să înțelegeți că eu sunt dintr-o altă generație.
Când eram eu copil,
mi s-a spus că virginitatea e cea mai de preț calitate a mea.
Mai importantă decât creierul sau decât sufletul meu.
Stigmatizăm sexul spunându-le femeilor că le va face rău.
Au fost, totuși, relații consimțite.
Așadar, dacă spun că John a greșit,
spun că acelor femei li s-a făcut un rău prin sexul consimțit,
lucru care mă deranjează.
Următoarea întrebare este…
„Știați despre aventurile lui?”
Aveam o vagă idee.
Dar, ca să fiu complet sinceră,
aveam o înțelegere în căsnicie.
Cum adică „înțelegere”? E o căsnicie deschisă?
S-ar putea spune și așa.
Gen poliamorie?
Păi…
Ai putea s-o consideri poliamorie.
Noi nu o vedem așa, dar voi ați putea.
Da, Aaron?
- Ce părere aveți despre compersiune? - Ce anume?
Starea de bine pe care o ai
când partenerul are parte de plăcere în altă relație.
Eu nu simt asta.
Cum faceți față geloziei?
Gelozia?
Gelozia poate fi o șansă.
Scuze, relațiile soțului dv. implică un dezechilibru de putere,
nu relații consimțite între adulți pe picior de egalitate.
Dar când suntem pe picior de egalitate?
Voi nu sunteți adulți? Nu sunteți capabili să luați decizii?
Știu că par o placă stricată, dar chiar erau alte vremuri.
Aș spune că, în trecut,
aventurile amoroase cu tot felul de oameni,
dintre care unii te înălțau, alții îți lăsau urme,
emoțional vorbind, desigur,
erau considerate, în limite rezonabile, sincer vă spun,
distractive.
Suferința unor studente e distractivă?
- Nu spunea asta. - Atunci, ce spunea?
Îmi caut cheile.
Am ținut forumul azi.
Și?
Nu știu.
O să fie bine. Pas cu pas.
Unde te duci?
La o prietenă.
Cine e această prietenă? Săptămâna asta ai ieșit seară de seară.
Nimeni.
Mă ajută.
Ce îl ajută?
Înălțător.
DAVID: POȚI TRECE PE LA MINE? MÂINE, LA 10:00?
Bună!
- Bună! - Intră!
Pe aici.
Nu știam că e vorba de un efort de grup.
Unde mai pui, și sâmbătă.
Ne-am gândit că e mai bine să nu ne vedem în campus.
Bine.
Vrei o gogoașă? Cu sirop de arțar?
Nu.
Atunci, să trecem la subiect, fiindcă e total aiurea.
Mulțumesc.
Ne bucurăm să spunem că nu te suspendăm.
Minunat!
E grozav.
Dar corpul didactic a decis că vei fi supravegheată.
Cum adică, supravegheată?
- Cursurile îți vor fi monitorizate. - Cine le va monitoriza?
- Eu, la Femeile în literatura americană. - Bine.
Eu, la seminar.
Ce să faci cu el?
Vom consemna.
E chestie administrativă.
E responsabilizare.
Și ședințe de evaluare la două săptămâni.
Ce evaluare?
Ca să fim siguri că te aliniezi corespunzător
la obiectivele catedrei.
Deci tu o să îmi dai indicații
despre cum să-mi adaptez cursurile la obiectivele catedrei,
în ședințe care se vor ține la două săptămâni?
E o formalitate.
E o problemă de siguranță a studenților.
Unii ne-au cerut să te înlăturăm.
Alții au susținut păstrarea ta. Credem că am ales o cale de mijloc.
Ca să le faceți pe plac.
Da.
Ei sunt șefii.
Vă mulțumesc că m-ați pus la curent.
V-aș putea ruga ca această decizie să rămână între noi?
Desigur.
Mulțumesc.
Nu.
- E ziua cea mare. - Da, așa e.
- Cum te simți? - Bine.
O să iau mic-dejunul cu Alexis și Sid, să discutăm
porcăria de strategie.
Vrei să vii și tu? Sau ne vedem acolo?
Ne vedem acolo.
- Vreau să fii acolo. - Știu.
Vin.
Ești sigură?
John, audierea e singura noastră scăpare din încurcătura asta.
Am propriile motive să vin.
Bine.
Vine și Cynthia?
Care e Cynthia?
Mă bucur că te-ai răzgândit.
Ești gata?
Clar!
Iubirea mea.
DUPĂ UN ROMAN DE JULIA MAY JONAS
Subtitrarea: Liana Oprea