Možná se zdržela.
Promiňte. Nejsem zvyklá mít tu někoho vaší velikosti.
Tak jo!
Promiňte! Ju, jejda, pardon, jste celý?
Se vsaďte!
Moc hezká bunda.
Děkuju. Podle Cynthie je hnusná.
To ne, ne, ne, ne.
Mám ji kvůli vám, protože vy jste vždycky dokonalá.
Nevšímáte si, co mám na sobě.
Ale, ano, všímám.
Tak dlouho jsem neměl volný odpoledne.
Zasloužíte si ho.
No, tak to nevím.
No…
Ne, já si myslím, že nikdo si nic nezaslouží.
To je hodně puritánské, Vlade.
Já jsem velkej Puritán.
To ne. To vy nejste.
-Ano, ano. -No to nejste.
Ano, jsem. Ne, ještě na vejšce, mě Cynthie musela praštit do hlavy
pánvičkou, abych…
To je fuk. Jsem prostě jen dost upjatej, nemyslíte?
No, já, já, já nevím, myslím si, že…
Moc dobře vás neznám.
Nenajíme se na Hlavní třídě?
Myslela jsem, že zajedeme kousek dál.
Pokud se vrátím do pěti…
Tak to ještě uvidíme.
VŠECHNO, CO SE POVZNÁŠÍ, SE MUSÍ SETKAT
-Hrnou to na vás. -Omlouvám se.
Mám vám to?
Ano, jestli mi podáte… Ne, jen mi ho dejte na klín.
Jo, tady je.
Ano, promiňte.
SID MAMI, KDE JSI? VOLALA JSEM TI ŠESTKRÁT.
Bože, jen kámoška.
Vím, že je dnes to slyšení.
Víte?
Chápu, proč chcete být někde jinde.
Díky, že to říkáte.
Dát si voraz.
Ale voraz si nikdo nezaslouží. Ne, jen vtip.
Vy jste jediná, kdo si voraz zaslouží.
Vím, že nesmíte lepek.
No, jen když jsem hodný.
A dneska jste hodný?
Pokusím se.
Tak červené nebo bílé?
Počkat, skleničku, nebo láhev? Vypijeme jich víc?
Přes den jsem nepil už spoustu let.
No tak to si rozhodně dáme láhev.
Prosím, mohli bychom si dát láhev Montepulciana?
-Jistě. -Bezva, díky. Ano?
Madam.
Jste skvělá.
To je Phee na plavání.
Jezdím s ní každou středu, je to ta nejlepší část týdne.
Je teď vhodná doba probrat vaši knihu?
Jistě, jo, tak, tak ji můžem odpanit.
Promiňte.
Ne, ne, ne, odpaňme ji. No, jednak si myslím, že jste génius a budete
velmi slavný.
Páni. No, tak to teda nevím.
To byste se divil. To se budou dít věci, věřte mi.
To jsou vaše poznámky?
-Vadí vám to? -Ne, spíš lichotí.
Není jich moc?
Ne, ne, ne, ne, ne. Ne, prosím.
Co takhle, schovat si mobily?
Jo, kéž bych mohl. Jenže víte, Cynthia mě potřebuje. Mám o ni strach, ona
je, je tak…
Tvrdá?
Já o tom nechci mluvit.
Víte co? Mám pro vás úkol, Vlade.
O co jde?
Co kdyby byl dnešní den jenom o vás?
To by byla rozhodně změna.
No…
Tak začnu. Na té vaší knize mi přijde pozoruhodné, že jste vytvořil postavu s
tak silnými zábranami.
Existuje osvědčený způsob, jak svést kolegu spisovatele. Věnujte mu
pozornost.
Zjistila jsem, že neexistuje nic lákavějšího a neodolatelnějšího než
pozornost. Pečlivé čtení, nejen slov, ale i člověka, který je napsal.
A když Vlad pochopí, jak hluboce ho vnímám, pak už možná nebude
moct odejít.
Políbil bych vás.
Zpětnou vazbu už nedostávám. Cynthia je dobrý čtenář, ale…
Ale znáte to, buď je to moc dlouhý, nebo je postava falešná, nic víc, takže to…
Na takovou pozornost nejsem zvyklý.
Vaše kniha je dojemná, nejsem si jistá, jestli ta moje taky. Plynule
přecházím.
Díky. Kolik je hodin?
Jo, je půl čtvrté.
Sakryš. Já, kéž bych mohl zůstat dýl. Hned jsem zpátky. Pane, mohl bych…
-Promiňte, promiňte. Haló. haló, haló. -Ano, přejete si?
Ano, můžete donést, prosím, dvě kávy s fernetem a s účtem. Počkejte, on má
narozeniny. Díky.
Tak co se stalo?
Byl předseda. Přišla jsem si k němu pro radu.
Nabídl mi, že si mou práci přečte, a pak se mě zeptal, jestli bych to s ním
nešla probrat do baru.
Ten bar byl v hotelu.
Věděla jsem, že půjde o sex.
Všichni věděli, že John spí se studentkami.
Všichni jsme to věděli.
Mí bráchové dělají ve financích.
Jo, pro ně jsem nýmand.
Promiňte, nebyl tu číšník?
Hodně štěstí, zdraví! Hodně štěstí, zdraví!
-Hodně štěstí, zdraví, hodně štěstí -Hodně štěstí, zdraví, hodně štěstí
-zdraví. -zdraví.
-Hodně štěstí, hodně štěstí zdraví, hodně -Hodně štěstí, hodně štěstí zdraví, hodně
Hodně štěstí, hodně štěstí zdraví, hodně štěstí, zdraví.
-Štěstí, zdraví. -Štěstí, zdraví.
-Blahopřejeme. -Páni.
Všechno nejlepší.
Ať máte hezkej den.
Děkuju.
Jak to víte?
Vy nemáte narozeniny.
-Řekla vám to Cynthia? -Moment, tak vy máte narozeniny?
Šel jste se mnou na oběd na své narozeniny? To jsem netušila.
Nemám narozeniny.
Dáte nám účet?
Ne, ne, ne, já, já, já to vezmu, vezmu to.
Ani náhodou, rozdělíme se.
Na dělení útraty jsem moc stará. Budu mít u vás oběd.
Možná už mě ven třeba nikdy nepustí.
Mrzí mě, že tu nezůstaneme dýl.
Musím vystřízlivět.
Omluvíte mě na chvilku?
Víš, že tátu ohrožuješ?
Tohle je vážný rozkol.
Může se Vlad podívat na mobil?
-Zavolejte dceři. -Myslím na tebe, holčičko.
Nechce odejít.
VĚŘ V SEBE
DNES JE PRVNÍ DEN ZBYTKU TVÉHO ŽIVOTA
Klišé, ale pravda.
Profesore Vladinski. Mám nápad.
Mám tady kousek malou chatku a chci vám ji ukázat.
Je skvělá na psaní, víte, jako na soustředění, tak mě napadlo, že tam
zajedeme a mohla bych vám dát pár rad.
Netušíte, jak moc bych chtěl. Vážne moc.
Já, já jen, asi bych měl jet domů, Cynthia mě asi zabije.
Někdy je lepší žádat o odpuštění, než o dovolení.
Víte, dře na té knize od rána do večera, chodí domů ve dvě ráno a mám o
ni strach.
Určitě pracuje na knize?
Cože?
Vlade, jak obohatíte svůj vnitřní život, když budete pořád jen v pozoru?
Tak jo, ale nejdřív musím zavolat Cynthii.
Hotovo.
Co na to Cynthia?
Prý si to mám užít.
To je chápavá žena.
Je.
Je pro vás někdy v manželství těžké pochopit, že
ten druhý chce, abyste byla šťastná?
Kdo může pochopit, co ten druhý chce?
Pravda.
Ještě tak dvě minuty.
Je tam signál?
To ne. Žádný signál, žádná wifi, žádné rozptylování. Jen my.
Pane bože.
Jak dlouho už ji máte?
Je to dokonalý.
Jsem ráda, že se vám tu líbí.
Ne, to je Caipirinha?
Našla jsem šťávu z limetky, snad je to v pohodě. Chutná vám?
No jasně.
Díky.
Chtěl byste jít a psát? Hned teď? Můžete jít do ložnice.
Spíš bych si jen povídal.
-Na zdraví. -Na zdraví.
Florence mám ráda, nechci být na ni tvrdá, ale…
Ne, líbí se mi. Rozhodně nepatří k těm nejprotivnějším lidem na planetě.
Jen je to s ní často těžké.
-To jo. -Máte dopito.
Jo, vždycky piju moc rychle.
Zůstaňte tu a já přinesu další.
Proč ne.
Díky.
Ale uměl skvěle lichotit.
Myslela jsem si, že má o mě zájem kvůli mému psaní.
Přišla jsem si vyvolená.
Byl okouzlující.
Dobrá.
Děkuji vám. Zbylé výpovědi si vyslechneme zítra.
Můžete jí zavolat?
Celé to je fraška. Vážně tě tu chci. Odepíšeš mi aspoň?
Sakra, mami! Můžeš se, prosím, ozvat?
Johne, mám teď něco důležitého. Už mi prosím nepiš. Potřebuju prostor.
Chtěla jsem vám to přinést ven.
To je dobrý, na slunci jsem byl až až.
Živitel rodiny se musí chránit.
To jo.
Přeplout do bezpečí.
Stagner.
Pan spisovatel.
No, máte ho rád, jo?
Promiňte, Vlade, ale nechtěli jsme probrat naše knihy?
Sakra, jo.
Teda, omlouvám se, že to vůbec zmiňuju, ale nebylo to v plánu?
Ne, ne, ne, jo, jo, jasně. Počkat. Kde mám svůj… Jo.
-Jo, omlouvám se. Jen že, víte, -Ne.
-Budíte velký respekt a… -Ale prosím.
Jo, trochu se stydím, takže… Nevadí…
Tady to je.
Jo, omlouvám se, tady ty….
Co znamená to KBPJ?
Kéž bych to psal já.
Jo, vaše vypravěčka mě vzrušuje.
Teda, vážně mě to oslovilo, osobně.
Jakým způsobem?
Všechny různé lidské touhy jsou ve vzájemném konfliktu. Tak se cítím já.
Nikdy se nedokážu rozhodnout, co vlastně chci.
Proč s tím prostě nemůžu ven?
Máte desky.
Můžu se podívat?
No jistě.
Jedna, dva, tři. Základní krok. To by šlo.
Jedna, dva, tři. Jedna, dva, tři. Jak víte, co dělat?
V šestnácti jsem na Floridě často chodíval do klubu salsy. To mě
formovalo.
Jak?
Rád jsem tančil s 30 letými ženami.
-Pardon. -Promiňte, pardon.
Povedu vás.
To je ono.
Dobře. Jo.
Promiňte. Jsem trochu nalitej.
-Teď vás zkusím otočit, jo? -Dobře. Dobře.
To bylo dobrý.
A teď…
Jejda. Jo.
Jo, chtěla jsem, já jsem úplně zapomněla. Chtěla jsem vám je vrátit.
Mám si je vzít?
Ne.
Určitě?
Kdybych měl já takovýhle místo, tak nevím,
o čem bych psal, jsem ztracenej.
No, to zní složitě.
O čem je vaše kniha?
O tom nesmím mluvit.
Nemusíte mi říct příběh, ale jen…
O čem je?
Asi je o…
O touze, o…
duchovním imperativu touhy, jak
může být touha v lidském životě až
posvátná.
Asi si teď půjdu zaplavat, a pak se vrátím do skutečnýho života.
Zaplavat?
Když jste mi přinesla plavky.
Bude to dost studené.
Jsem rus.
Je to dobré.
Odvezu ho domů, a až se zas uvidíme, budeme v klidu předstírat, že se
nestalo vůbec nic neobvyklého.
Budeme k sobě přátelští, ale s mírným odstupem.
Sklopíme oči, když se potkáme na chodbách a…
A jednou pak nebudu vědět, co jsem k němu cítila.
Je to tak lepší. To je život.
Bylo to hezké odpoledne.
Co jsem čekala? Že vezme můj obličej do dlaní a políbí mě? Už přece nejsem
puberťačka.
Není mi ani 35.
Nechci, aby odjel.
Bože, jste tak ledový!
To je pro mě?
Možná se strašně opije a nebude schopen jízdy. Měl byste se osprchovat.
Já zajdu vám pustit vodu.
Dobře.
Za chvíli dojde horká voda.
Už… Už neteče teplá.
Sakra.
Bože můj, jste počkejte, já… Moment.
Ježiši.
Tady, to je Johnův svetr. Je to irská vlna. Tak jo, zůstaňte tady.
Skočím vám pro oblečení.
Bože můj!
Bože. Bože!
Bože.
Držím vás.
Vlade!
-Ne! -Vlade!
Bože!
Tak jo, tak jo, přinesu vám trochu vody.
-Hodně štěstí. -Tak jo, jen trochu si lokněte. Možná
-trochu vody by… -Vy!
-Ano? -Vy mě teď zneužijete?
To byste chtěl?
Uděláte to?
-Vlade! -Ne.
Vlade, to byste chtěl?
Vlade!
Tak jo, jen vás trošičku probudím, jen…
A pak že Rusové uměj pít.
Ve středověku, nebo i v alžbětinské agrární době, matky přivazovaly
děti k židli, aby byly v bezpečí, aby ony mohly jít na pole.
Pane bože.
Dobrý.
Jsme tu jen my.
Cynthii. Vím o tobě a o Johnovi. Jak jsi mohla.
Bude vděčný, že to napsal.
Kvůli upřímnosti.
Cynthie, ty mrcho.
Vím o tobě a o Johnovi.
Nemůžu teď myslet jasně.
Jedu na čas pryč.
Nekontaktuj mě, prosím.
Nezapomeň, že Phee má ve středu plavání.
Vypadl mu mobil.
Až se probudí, vysvětlím mu to, přehnal to s pitím, a já s ním
nepohnula.
Budu držet stráž.
Mám tě jít hledat?