Možná se někde zdržela.
Promiňte, obvykle tu nevozím někoho s vaší postavou.
- Pardon! - Tak jo!
- Jsou všechny vaše části v pořádku? - V naprostým.
- Líbí se mi vaše bunda. - Děkuju. Podle Cynthie je pro pitomce.
Ne, vůbec.
Vzal jsem si ji kvůli vám. Jste vždy stylová.
- Vždyť si nevšímáte toho, jak se oblékám. - Ano, všímám.
Bože. Už celou věčnost jsem neměl volné odpoledne.
- Zasloužíte si ho. - Tím si nejsem jistý.
No…
Podle mě si nikdo nic nezaslouží.
To je od vás dost puritánské, Vlade.
- Jsem nesmírný puritán. - Ne, nejste.
- Jsem. - Ne, nejste.
Ano, jsem. Cynthia mě na vysoké musela skoro praštit pánví po hlavě, abych…
Každopádně.
Jsem dost upjatý chlapík, nemyslíte?
Já vám nevím. Na to…
vás dostatečně neznám.
Nenajíme se na Hlavní ulici?
Napadlo mě, že si uděláme menší výlet.
- Hlavně abych byl do pěti zpátky. - No to se ještě uvidí.
VŠECHNO, CO SE POVZNÁŠÍ, SE MUSÍ SETKAT
- Uhání vás. - Pardon.
- Mám vám to… - Jo, podejte mi mou…
- Ne, jenom mi to dejte na… - Jasně. Tady.
Ano. Pardon.
SID KDE JSI? POŘÁD TI VOLÁM
To mi jenom píše kamarád.
Vím, že to slyšení se koná dneska.
Víte to?
Chápu, proč chcete radši být jinde.
- Děkuju, že to říkáte. - Musíte si od toho odpočinout.
Ale nezasloužím si to. Jenom si z vás střílím.
Jste jediný člověk, co si zaslouží pauzu.
Vím, že nemůžete lepek.
Když jsem hodný kluk.
A to jste i dneska?
Vynasnažím se.
Červené, nebo bílé?
Dáme si skleničku, nebo láhev? Vypijete toho víc?
Už roky jsem se neopil za bílého dne.
Tak v tom případě nám rozhodně objednám láhev.
Dobrý den. Můžete nám přinést láhev Montepulciana?
Jistě.
Prosím. Děkuju. Dobře?
S vámi je zábava.
Tady jdeme s Phee na lekci plavání.
Vodím ji tam každou středu. Nejlepší část mého týdne.
Můžeme si teď promluvit o vaší knize?
Jo, jasně. Praštíme do toho.
- Promiňte. - Ne, praštíme do toho.
Tak zaprvé. Myslím si, že jste génius.
A že budete velmi slavný.
Ty jo. To teda nevím.
Nebuďte pak překvapený, až se proslavíte. Nepochybuju o tom.
To jsou vaše poznámky?
- Vadí vám to? - Ne, lichotí mi to.
- Přeháním to? - Ne. Prosím.
Nedáme mobily pryč?
Kéž bych mohl. Třeba mě bude potřebovat Cynthia.
Bojím se o ní. Je teď…
Odtažitá?
Nechci o tom mluvit.
Mám pro vás výzvu, Vlade.
A jakou?
Co kdyby bylo dnešní odpoledne jen o vás?
- Tak to by byla rozhodně změna. - No…
Na vaší knize mě nejvíc zaujalo,
že jste vytvořil postavu, která se vyznačuje silnou zdrženlivostí...
Existuje osvědčený způsob, jak svést kolegy spisovatele.
Stačí jim věnovat pozornost.
Zjistila jsem, že není nic neodolatelnějšího než pozornost.
Interpretujete nejen slova, ale i člověka, který je napsal.
A pokud Vlad pochopí, na jak hluboké úrovni ho chápu…
Nejradši bych vás políbil.
Takovou zpětnou vazbu už nedostávám. Cynthia je skvělá čtenářka, ale…
Řekne mi, ať něco zkrátím nebo že někdo je až moc falešný.
A nic víc. Takže…
Na takovou pozornost nejsem zvyklý.
Vaše kniha má neskutečný spád. Nevím, jestli se totéž podařilo i mně.
Nabízím mu oslí můstek.
Děkuju vám. Nevíte, kolik je?
Jo. Je půl čtvrté.
Sakra. Kéž bychom už nemuseli končit.
Hned jsem tady. Můžeme poprosit o účet?
- Promiňte. Haló? - Ano. Co byste si přála?
Ano. Můžeme dostat dvě kávy a dva fernety? Účet ještě nenoste, prosím. Má narozeniny.
- Děkuju. - Dobře.
Co se stalo?
Byl vedoucí katedry. Šla jsem ho požádat o radu.
Nabídl mi, že si přečte mou práci.
A pak se mě zeptal, jestli to později neprobereme v baru.
Bar byl v hotelu.
Věděla jsem, že bude chtít sex.
Všichni věděli, že John spal se studentkami.
Všichni jsme to věděli.
Bráchové dělají ve financích.
Považují mě za bezdomovce.
Neviděla jste číšníka?
Hodně štěstí, zdraví.
Páni!
Děkuju vám.
- Jak to víte? - Vždyť nemáte narozeniny.
- Řekla vám to Cynthia? - Počkat, vy máte fakt narozeniny?
To jste se mnou na svoje narozeniny šel na oběd?
Vůbec jsem to netušila.
Nemám narozeniny.
Můžeme dostat šek?
Ne, zvu vás.
Ne, dáme to napůl.
Ne, na to jsem moc stará. Prostě mi budete dlužit oběd.
Možná mě už nikdy nepustí z baráku.
Je mi líto, že jsme se tu nemohli zdržet.
Musím vystřízlivět.
Omluvíte mě na chvíli?
SID – UVĚDOMUJEŠ SI, ŽE OHROŽUJEŠ TÁTOVU BUDOUCNOST.
CYNTHIA – MŮŽE SE VLAD PODÍVAT NA MOBIL?
Nechce se vracet.
VĚŘ SAMA V SEBE
DNEŠEK JE PRVNÍM DNEM ZBYTKU TVÉHO ŽIVOTA
Je to sice klišé, ale pravdivé.
Profesore Vladinski. Mám nápad.
Mám kousek odsud útulnou chatu. Chci vám ji ukázat.
Mám ji na psaní. Je to tvůrčí útočiště.
Tak tam zajedeme a pokusím se vás nějak inspirovat.
Ani netušíte, jak moc rád bych tam jel.
Ale asi bych měl jet domů. Cynthia by mě zabila.
Někdy je snazší poprosit o odpuštění než žádat o dovolení.
Dře na svojí nové knize.
Domů se vrací až ve dvě ráno. Dělám si o ní starosti.
Určitě pracuje na svojí knize?
Cože?
Jak chcete obohacovat svůj vnitřní život, když jste pořád v zápřahu?
Fajn. Ale napřed zavolám Cynthii.
Hotovo.
Co říkala Cynthia?
Ať si to užiju.
Máte skvělou manželku.
Je pro vás někdy v manželství těžké pochopit…
že váš partner chce, abyste byla šťastná?
- Můžete vážně chápat, co ten druhý chce? - Pravda.
Jsme tam za dvě minuty.
- Máte tady signál? - Ne.
Žádný mobilní signál, žádná Wi-Fi, žádná rozptýlení. Jen my dva.
Bože můj.
Jak dlouho ji máte?
- Je to tady perfektní. - To ráda slyším.
Ale ne. To je koktejl caipirinha?
Našla jsem tady limetkovou šťávu. Snad vám bude chutnat. Máte ho rád?
Jasně.
Díky.
Nechcete jít psát?
Hned teď? Ložnice je jenom vaše.
Ne, radši s váma pokecám.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Florence mám ráda. Nechci na ni být drsná.
Taky ji mám rád. Rozhodně je jedním z nejotravnějších lidí na světě.
- Je to s ní náročné. - Jo.
Dopil jste.
Jo, vždycky piju až moc rychle.
Zůstaňte tady. Umíchám vám další.
Čert to vem.
Dík.
Zahrnoval mě lichotkami.
Myslela jsem, že se o mě zajímá, protože se mu líbí, jak píšu.
Cítila jsem se výjimečně.
A byl okouzlující.
Dobře. Děkuju vám. Zítra si vyslechneme zbývající svědectví.
ALEXIS – ZAVOLEJTE SVOJÍ DCEŘI
JOHN – VÁŽNĚ TĚ TADY CHCI. MŮŽEŠ MI ODEPSAT?
SID – MAMI, CO TO MÁ BEJT? MŮŽEŠ SE MI OZVAT?
KOMU: JOHN PŘESTAŇ MĚ KONTAKTOVAT, PROSÍM TĚ.
POTŘEBUJU PROSTOR.
Chtěla jsem vám to přinést.
Nemusíte. Až moc tam praží sluníčko. Ať to moje fasáda přežije.
Jo.
- Kniha Crossing to Safety. - Od Stegnera.
- To byl panečku spisovatel. - Máte ho rád?
Omlouvám se, Vlade, ale neměli jsme probírat naše knihy?
No jo, sakra.
Promiňte, že to vytahuju, ale takový byl plán.
Ne, samozřejmě. Počkejte.
Kde mám svoji…
Jo.
Jo, promiňte. Jenom k vám chovám velký respekt.
Ale prosím vás.
Jo, trochu jsem se styděl, takže…
No nic.
Tady máte.
Jo, promiňte všechny ty…
Co znamená zkratka KBTN?
Kéž bych to napsal.
Maličko jsem se zamiloval do vaší vypravěčky.
Vážně mě to osobně oslovilo.
Jak přesně?
Všechny…
různé touhy člověka
tam jsou ve vzájemném konfliktu.
Tak to cítím i já.
Nikdy se nejsem schopný rozhodnout, co vlastně chci.
Proč mu to nedokážu říct?
Máte tady desky.
Můžu se podívat?
Ano. Samozřejmě.
Raz, dva, tři.
- To je základní krok. - Odkud to umíte?
Když mi bylo 16, chodíval jsem do salsa klubu na Floridě.
- Formovalo mě to. - Jak?
Rád jsem tancoval se 30letýma ženama.
- Promiňte. - Promiňte.
Budu vás vést.
To je ono.
Fajn. Jo.
Promiňte. Jsem trošku opilej.
- Zkusíme otočku, jo? - Tak jo.
A teď nahoru.
Výborně.
Jejda! Jo.
Chtěla jsem vám je… Zapomněla jsem.
Vzala jsem vám je. Chtěla jsem vám je vrátit.
Mám si je oblíct?
Ne.
Určitě?
Kdybych měl takový útočiště, nevím…
- O čem bych psal. Jsem ztracenej. - To zní náročně.
- O čem je vaše nová kniha? - O tom nemůžu mluvit.
Nemusíte mi vyprávět příběh. Jenom…
O čem to je?
Asi je to o…
touze a o…
duchovní nutnosti touhy. O tom, jak…
může být touha v lidském životě až…
posvátná.
Asi si půjdu zaplavat a pak se vrátím do svého skutečného života.
- Zaplavat? - Když jste mi vzala plavky.
- Ta voda je dost ledová. - Jsem Rus.
To zvládnu.
Odvezu ho domů. A až se příště uvidíme,
budeme předstírat, že se nestalo nic neobvyklého.
Budeme pokračovat v přátelském, ale formálním vztahu.
Když se potkáme na chodbě, sklopíme zrak a usmějeme se na sebe a…
Až jednoho dne nebudu chápat, co jsem k němu cítila.
Takhle je to lepší. Takový je holt život.
Bylo to hezké odpoledne.
Co jsem čekala?
Že vezme můj obličej do dlaní a políbí mě?
Vždyť už nejsem puberťačka.
A není mi ani 35.
Nechci, aby odešel.
- Jste úplně promrzlý! - To je pro mě?
Třeba se hodně opije. A pak rozhodně nebude moct řídit.
Jděte do sprchy. Zapnu ji.
Oukej.
Za chvíli mu dojde teplá voda.
Ta…
Došla teplá voda. Kruci.
Proboha, jste… Počkejte, zaběhnu pro… Počkejte.
Tohle je Johnův svetr z irské vlny.
Zůstaňte tady. Přinesu vám oblečení.
Ježíši!
Proboha!
Šmankote.
Držím vás.
Vlade!
Ne! Ty kráso.
Vlade.
Ježkovy voči.
Bože!
Donesu vám trochu vody.
Hodně štěstí, zdraví.
Trochu se napijte. Troška vody vám možná…
Vy!
Jo?
Plánujete mě zneužít?
Copak to chcete?
Uděláte to?
- Vlade! - Ne.
To chcete, Vlade?
Vlade!
Tak jo. Jen vás trochu probudím.
Měla jsem za to, že Rusové umí pít.
Ve středověku i v alžbětinské agrární době
matky přivazovaly své děti k židlím, aby byly v bezpečí a ve vzpřímené poloze.
Aby mohly jít pracovat na pole.
Proboha.
V pořádku.
Jen my dva.
KOMU: CYNTHIA VÍM O TOBĚ A O JOHNOVI.
JAK JSI JEN MOHLA
Bude rád, že tohle napsal.
A že byl upřímný.
KOMU: CYNTHIA CYNTHIE, TY KURVO
KOMU: CYNTHIA VÍM O TOBĚ A O JOHNOVI.
MÁM V HLAVĚ ÚPLNÝ ZMATEK.
MUSÍM NA NĚJAKOU DOBU PRYČ.
NEKONTAKTUJ MĚ, PROSÍM.
NEZAPOMEŇ, ŽE PHEE MÁ VE STŘEDU LEKCE PLAVÁNÍ.
Upadl mu mobil.
Až se probudí, vysvětlím mu to. Moc toho vypil. Nemohla jsem s ním hnout.
Budu držet stráž.
JOHN TO SI TĚ MUSÍM NAJÍT?
Co…
PODLE KNIHY JULIE MAY JONASOVÉ
Překlad titulků: Jakub Doležal