Може, її затримали.
Вибач, я не звикла до когось твоєї статури.
-Вибач! -Ого!
Усі твої частини цілі?
Аякже!
Гарна куртка.
Дякую. Синтія вважає її дурною.
Ні.
Я вдягнув її для тебе, бо ти завжди ідеальна.
-Ти не помічаєш, як я одягаюся. -Помічаю.
Боже, сто років не мав вільного пообіддя.
-Ти заслужив. -Ну, не знаю.
Що ж…
Я не думаю, що хтось на щось заслуговує.
Як це по-пуританськи, Владе.
-Я той ще пуританин. -Ні. Це не так.
-Так. -Ні.
Так. В аспірантурі
Синтія мене практично сковородою била, щоб…
Хай там як.
Так, я дуже стриманий хлопець, не думаєш?
Я не знаю. Мабуть, я…
Я тебе недостатньо знаю.
Ми не будемо їсти на Мейн-стріт?
Я думала поїхати трохи далі.
-Аби я повернувся до 17:00. -Це ми побачимо.
ОДЕРЖИМІСТЬ ПРОФЕСОРОМ В.
УСЕ, ЩО ПОСТАЄ, МАЄ ЗБЛИЖУВАТИ
-Ого, ти популярна. -Вибач.
-Хочеш, я… -Так, якщо можеш подати мою…
-Ні, якби ти міг покласти… -Звісно. Ось.
Так, вибач.
Боже, це просто друг.
Я знаю, що сьогодні слухання.
Знаєш?
Я розумію, чому ти хочеш бути деінде.
Дякую за ці слова.
Так, тобі треба відпочити.
Ти б не сказав, що я заслуговую на відпочинок. Жартую!
Ти єдина, хто, я б сказав, його заслуговує.
Я знаю, ти не їси глютену.
Коли поводжуся добре.
А сьогодні поводишся добре?
Я спробую.
Червоне чи біле?
Взяти по келиху чи пляшку? Вип'єш більше за келих?
Я багато років не пив удень.
У такому разі ми точно беремо пляшку.
Добридень. Можна нам це Монтепульчано?
Авжеж.
Дякую. Годиться?
Ти весела.
Це Фі їде на заняття з плавання.
Я вожу її щосереди. Це найкраща частина мого тижня.
Зараз буде доречно поговорити про твою книгу?
Так, звісно. Роздавимо вишеньку.
-Ой. -Вибач.
Ні, давай роздавимо.
По-перше, я думаю, що ти геній,
і ти станеш дуже відомим.
Нічого собі. Не впевнений щодо цього.
Ти будеш здивований.
У тебе це станеться. Я це знаю.
Це що, замітки?
Ти не проти?
Ні, мені це лестить.
Це не занадто?
Ні, прошу.
Може, приберемо телефони?
Я б хотів. Але можу знадобитися Синтії.
І я хвилююся за неї. Вона якась…
Відсторонена?
Не хочу про це говорити.
Знаєш що? У мене для тебе виклик.
Який?
Присвятимо цей день тобі?
Яка зміна темпу.
Отже…
Що я вважаю видатним у твоїй книзі:
ти створив такого стриманого персонажа…
Є перевірений спосіб, як спокушати колег-письменників:
приділяти їм увагу.
Немає нічого непереборнішого за увагу.
Уважне читання, не лише слів, а й людини, яка написала слова.
Якщо Влад зрозуміє, як глибоко я його бачу…
Я б тебе розцілував.
Я таких відгуків більше не отримую.
Синтія — гарна читачка, але…
Вона каже: «Тут затягнув, а цей хлопець трохи фальшивий».
І все.
Я не звик до такої уваги.
Твоя книга зворушує. Навряд чи я такого досягла моєю.
Я пропоную перехід.
Дякую.
У тебе є годинник?
Так, зараз 15:30.
Чорт. Хотів би я посидіти ще.
Я повернуся за хвилину. Пане, можна вас?
-Вибачте. Перепрошую. -Так, я вас слухаю.
Так, будь ласка, кави, дві Фернет-Бранки,
і притримайте чек, бо в нього день народження.
-Дякую. -Добре.
Розкажіть, що сталося.
Він був завкафом.
Я пішла до нього за порадою.
Він запропонував прочитати мою роботу
і спитав, чи хочу я пізніше піти в бар обговорити її.
Бар був у готелі.
Я знала, що пропонуватимуть секс.
Усі знали, що Джон спав зі студентками.
Ми всі знали.
Мої брати займаються фінансами.
Вважають мене бездомним.
Ти бачила офіціанта?
З днем народження вас
Вітаємо з днем народження
З днем народження вас
Нічого собі!
Дякую.
Звідки ти знала?
-У тебе не день народження. -Тобі Синтія сказала?
Чекай, у тебе день народження?
Ти пішов на обід зі мною у свій день народження?
Я не знала.
Це не мій день народження.
Можна нам чек?
Ні, я заплачу.
Нізащо. Поділимо.
Ні, я надто стара, щоб ділити чек. Будеш винен мені обід.
Може, мене більше ніколи не випустять з дому.
Шкода, що ми не можемо побути ще.
Мені треба протверезіти.
Я залишу тебе на хвилинку.
СІД — ТИ РОЗУМІЄШ, ЩО СТАВИШ ПІД ЗАГРОЗУ МАЙБУТНЄ МОГО БАТЬКА?
СИНТІЯ — МОЖЕШ ПОПРОСИТИ ВЛАДА ГЛЯНУТИ ТЕЛЕФОН?
Він не хоче йти.
ВІР У СЕБЕ
СЬОГОДНІ ПЕРШИЙ ДЕНЬ РЕШТИ ТВОГО ЖИТТЯ
Кліше, але правда.
Професоре Владінскі. У мене є ідея.
У мене неподалік є хатинка, і я б хотіла її показати.
Вона для письменництва, відпочинку.
Я думала, може, ми туди поїдемо і я тебе мотивую.
Ти не уявляєш, як сильно я цього хочу.
Просто… Мені варто їхати додому. Думаю, Синтія мене вб'є.
Іноді краще просити пробачення, ніж дозволу.
Вона надривається, пише книгу.
Щодня приходить додому о другій ночі. І я за неї хвилююся.
Ти впевнений, що вона пише книгу?
Що?
Як ти збагачуватимеш свій внутрішній світ,
якщо постійно на годиннику?
Гаразд, але спершу подзвоню Синтії.
Готово.
Що сказала Синтія?
Сказала розважитися.
Яка класна дружина.
Тобі в шлюбі буває важко зрозуміти,
що інша людина хоче, щоб ти була щаслива?
Хто може зрозуміти, чого хоче інший?
Істина.
Ще дві хвилини.
-Тут мобільний ловить? -Ні.
Ні мобільного, ні Wi-Fi, ніщо не відволікає.
Лише ми.
Божечки.
Давно в тебе цей дім?
Боже, тут ідеально.
Рада, що тобі подобається.
О ні. Це «Капіринья»?
Я знайшла сік лайма. Сподіваюся, нічого. Ти любиш?
Авжеж.
Дякую.
Хочеш піти писати… зараз?
Можеш у спальні.
Ні, я краще поговорю.
-Будьмо. -Будьмо.
Мені подобається Флоренс. Не хочу бути суворою.
І мені теж.
Вона одна з найдратівливіших на планеті.
-Вона — виклик. -Так.
У тебе порожньо.
Так, я завжди п'ю занадто швидко.
Будь тут, я зроблю тобі ще.
А до біса.
Дякую.
Але він так хвалив…
Я думала, я його зацікавила, бо йому сподобалося моє письмо.
Почувалася обраною.
А він був чарівним.
Гаразд.
Дякую. Решту свідчень ми заслухаємо завтра.
АЛЕКСІС МОЖЕТЕ ПОДЗВОНИТИ ДОЧЦІ?
ДЖОН — Я ДУЖЕ ХОЧУ ТЕБЕ ТУТ. НАПИШЕШ МЕНІ?
СІД — МАМО, ЯКОГО БІСА? МОЖЕШ ЗВ'ЯЗАТИСЯ?
КОМУ: ДЖОН ПРОШУ, НЕ ЗВ'ЯЗУЙСЯ ЗІ МНОЮ.
МЕНІ ПОТРІБЕН ПРОСТІР.
Я збиралася винести тобі.
Нічого. Сонце стало припікати.
Треба берегти годувальника.
Так.
«Перехід до безпеки».
Стеґнер.
Який письменник!
Подобається?
Даруй, Владе, але хіба ми не збиралися обговорювати книжки одне одного?
Чорт. Так.
Пробач, що згадала, але хіба ми не планували…
Ні, звісно. Зачекай.
Де моя…
Так.
Вибач.
Просто ти дуже сильна людина.
Облиш.
Так, я трохи соромився.
Гаразд.
Ось.
Так, вибач за всі ці…
Що означає «ХБЯТП»?
«Хотів би я так писати».
Я трохи запав на твою оповідачку.
Книга мене дійсно зачепила.
Яким чином?
Усі
різні бажання особи
суперечать одне одному.
Я теж так почуваюся.
Ніколи не можу зрозуміти, чого я хочу.
Чому я не можу зізнатися?
У тебе є платівки.
Можна подивитися?
Авжеж.
Раз, два, три.
-Це основний крок. -Звідки ти це знаєш?
Ходив у сальса-клуб у Флориді, коли мені було 16.
-Це мене сформувало. -Як?
Я любив танцювати з 30-річними жінками.
-Вибач! -Вибач!
Я вестиму.
Починаємо.
Гаразд. Так.
Вибач. Я трохи напідпитку.
-Спробую тебе повернути, добре? -Гаразд.
І… нагору.
Добре виходить.
Ой! Так.
Так, я хотіла… Забула.
Я прихопила їх. Збиралася тобі повернути.
Одягти їх?
Ні.
Ти впевнена?
Якби в мене було таке місце, я не знаю,
про що писав би. Я розгублений.
Звучить важко.
-Про що твоя нова книга? -Не можу сказати.
Не треба розповідати історію, просто…
Про що вона?
Гадаю, вона про…
бажання,
духовний імператив бажання.
Як іноді людина хоче відчути щось на кшталт…
святості.
Мабуть, я пропливуся і повертатимуся до реального життя.
Пропливешся?
Ти ж привезла плавки.
Там доволі холодно.
Я росіянин.
Нехай.
Я відвезу його додому, і коли ми побачимося наступного разу,
вдамо, що не сталося нічого незвичайного.
Ми продовжимо дружні, але відсторонені стосунки.
Переглядатимемося і посміхатимемося, зустрівшись у коридорі,
і одного дня я подивлюся на нього і замислюся, що я відчувала.
Так буде краще.
Таке життя.
Гарний був день.
Чого я очікувала?
Що він візьме моє обличчя в долоні і поцілує?
Я вже не підлітка.
Мені навіть не 35.
Я не хочу, щоб він ішов.
-Боже, ти мерзнеш! -Це для мене?
Він може сильно напитися і бути не в стані для довгої поїздки.
Тобі треба в душ. Піду ввімкну.
Добре.
Гаряча вода закінчиться.
Там…
Гаряча вода закінчилася. Чорт.
Боже, ти… Чекай, зараз я…
Це кофта Джона. Ірландська вовна.
Будь тут. Я принесу твій одяг.
Господи!
От лихо. Боже!
Боже.
Я тримаю.
Владе!
Ні! Клас!
Владе.
Ого.
Господи!
Зараз я принесу тобі води.
З днем народження.
Випий трохи. Може, вода…
Ти!
Так?
Ти мною скористаєшся?
А ти хочеш?
Ти це зробиш?
-Владе! -Ні.
Владе, ти цього хочеш?
Владе!
Спробую тебе трохи розбудити.
Боже, я думала, росіяни вміють пити.
У середньовіччі, або навіть у єлизаветинські аграрні часи,
матері прив'язували своїх дітей до стільців, щоб тримати їх у безпеці,
щоб ті могли працювати в полі.
Боже мій.
Усе добре.
Тут лише ми.
КОМУ: СИНТІЯ Я ДІЗНАВСЯ ПРО ВАС ІЗ ДЖОНОМ.
ЯК ТИ МОГЛА
Він буде вдячний, що написав це.
Через чесність.
КОМУ: СИНТІЯ СИНТІЄ, СУЧКО
КОМУ: СИНТІЯ Я ЗНАЮ ПРО ВАС ІЗ ДЖОНОМ.
НЕ МОЖУ ДУМАТИ ТВЕРЕЗО.
Я НА ДЕЯКИЙ ЧАС ЗНИКНУ.
ПРОШУ, НЕ ПРОБУЙ ЗІ МНОЮ ЗВ'ЯЗАТИСЯ.
НЕ ЗАБУДЬ, У ФІ ПЛАВАННЯ ЦІЄЇ СЕРЕДИ.
Він впустив телефон.
Коли він прокинеться, я поясню. Він багато випив. Я не могла його зрушити.
Я пильнуватиму.
ДЖОН Я МУШУ ТЕБЕ ШУКАТИ?
Що…
ЗА КНИГОЮ ДЖУЛІЇ МЕЙ ДЖОНАС
Переклад субтитрів: Ольга Галайда