Може, її щось затримало.
Вибач, я не звикла до людей твоєї статури.
-О-о, вибач! О! Усі твої… частини цілі? -Так!
Ух!
Ще б пак!
Який класний жакет.
Дякую. Синтія каже, він піжонський.
О ні. Ні-ні-ні.
Я одягнув для тебе, бо твій стиль завжди бездоганний.
Ти не слідкуєш, як я вдягаюсь.
Так, я слідкую.
Боже, я давненько не мав вільного пообіддя.
Ти заслужив це.
-Ну, я не впевнений у цьому. -Ні.
Ну, я не… не думаю, що хтось заслуговує… чого-небудь.
Це так… по-пуританськи, Владе.
Я таки пуританин.
О ні. Це не так.
-Та ні, так. -Ні, це не так.
Так, так, справді. Коли ми тільки зійшлися, Синтія буквально огріла мене
пательнею, щоб…
О.
Хай там як, я таки доволі стриманий тип, хіба ні?
Та я, я, я не знаю. Напевно, я…
Недостатньо тебе знаю.
-Ми обідаємо не на Мейн-стріт? -Я думаю, ми проїдемось трохи далі.
Головне, щоб я повернувся до п'ятої.
Ну, побачимо, як воно вийде.
ВЛАДІМІР
ВСЕ, ЩО ПІДІЙМАЄТЬСЯ УВИСЬ, ПОВИННО ЗІЙТИСЯ ВОЄДИНО
-Вау, ти популярна. -Ой, вибач.
-Хочеш, я… -О, так, якщо можеш, просто… Ні, краще
-поклади… мені на коліна. -Так, ось він.
О так, вибач. Ам, о, Боже, це просто… подруга.
Я знаю, що слухання сьогодні.
Знаєш?
Я розумію, чому ти хочеш бути деінде.
О, дякую, що сказав це.
Тобі треба передихнути.
Ти не кажеш, заслуговую. Ні, я жартую, підколюю тебе.
Ти єдина, кому я б таки сказав це.
-Я знаю, ти не вживаєш глютен. -Так, коли поводжуся чемно.
А сьогодні ти чемний?
-Намагатимусь. -Мм.
Ам… Червоне чи біле?
О!
Беремо по келиху чи пляшку? Ти вип'єш більше одного?
Я вже вдень не напивався… багато років.
О, ну в такому разі ми точно візьмемо пляшку.
Вітаю, ми хочемо замовити "Монтепульчано".
-Звісно. Будь ласка. -Так, дякую. Гаразд?
Ти в ударі.
Це Фі дорогою на плавання.
О…
Я воджу її щосереди й це… найкращий день тижня.
Мм-гм, мм-гм. Може, зараз ми поговоримо про твою книжку?
Звісно, так, поз… позбавмо її невинності.
О.
Вибач.
О ні, ні, ні, позбавимо. Що ж… перше – я вважаю, що ти геній, і станеш
дуже відомим.
Вау. Я не певен щодо цього.
О, ти б здивувався. Слава чатує на тебе, я знаю це.
Вау, це… нотатки?
-Ти не проти? -Ні, мені… приємно.
Це не… занадто?
Ні-ні-ні-ні-ні. Ні, будь ласка.
О, може, приберемо телефони геть?
Якби ж я міг. Просто… знаєш, Синтія може дзвонити. Я хвилююсь за неї. Вона… ніби…
Осторонь?
Я… я не хочу зараз про це.
Знаєш що? У мене є виклик для тебе, Владе.
Який?
Ми присвятимо це пообіддя тобі.
-Це точно буде щось незвичне. -Що ж…
Що мене так вражає у твоїй книжці – це те, ам що ти створив цього…
цього героя з неймовірною стриманістю…
Є один перевірений спосіб зваблювати колег- письменників – звернути на них
пильну увагу.
Я переконалася, що немає нічого більш привабливого й нездоланного, ніж увага.
Уважне прочитання – не лише слів, а й людини, яка ці слова написала.
І якщо Влад зрозуміє, наскільки глибоко я його бачу, гадаю, після такого він точно
не зможе піти. О.
Я вже давно не отримую таких відгуків. Синтія дуже начитана, але…
Знаєш, це якось "цей уривок довгий",
-"той герой штучний", і це… це все, тож… -Мм.
Я не звик до такої уваги.
Просто… твоя книжка жива. Я не впевнена, що досягла цього у своїй. Я йому місток
закидаю.
Дякую. А котра година?
Е-е, е-е, е-е, мм… Так, вже три тридцять.
Чорт. Як… як шкода, що мені пора. Я… буду за хвилинку. Сер, можна я… е-е…
Прошу, не йди. О. О, вибачте, вибачте.
-Агов, агов, агов. -Так, слухай вам.
Так, можна нам ще кави, два "Фернет- Бранка" і, будь ласка, не несіть
рахунок, бо в нього день народження.
-Дякую. -О.
Розкажіть, що сталося.
Він був завідувачем кафедри. Я прийшла до нього по пораду.
Він прочитав мою роботу, а потім спитав, чи не хочу я піти з ним у бар увечері її
обговорити.
Цей бар був у готелі.
Я знала, що секс передбачається.
Усі знали, що Джон спить зі студентками.
Ми всі це знали.
Мої брати зі сфери фінансів. Ам, вважають мене безхатченком. Вибач,
офіціант не підходив?
З Днем народження тебе! З Днем народження тебе!
З Днем народження, з Днем народження, З Днем народження тебе!
Вау.
Дякую.
Як ти дізналась?
Ну, це ж не сьогодні.
-Синтія сказала? -Чекай, це що сьогодні?
Ти обідаєш зі мною у свій день народження? Я ж не знала.
Він не сьогодні.
О.
Гей, можна рахунок?
Ні-ні-ні, я-я-я-я пригощаю… я пригощаю.
О, та ні, ми… поділимо.
Ні, я застара, щоб ділити рахунок. Будеш винен мені обід.
Та мене взагалі з дому більше не випустять.
Мені шкода, що ми тут не на довго.
-Мм. -Треба протверезитись.
Ти даси мені хвилинку?
СІД: ТИ РИЗИКУЄШ МАЙБУТНІМ МОГО БАТЬКА ДЖОН: ЦЕ СЕРЙОЗНЕ ПОРУШЕННЯ
СИНТІЯ: ЗМУСЬ ВЛАДА ПОДИВИТИСЯ В ТЕЛЕФОН. АЛЕКСІС: ВАМ ТРЕБА ПОДЗВОНИТИ ДОНЬЦІ
Він не хоче їхати.
ВІР У СЕБЕ
СЬОГОДНІ – ПЕРШИЙ ДЕНЬ РЕШТИ ТВОГО ЖИТТЯ
Це кліше, але… правда.
Владіміре Владінський. У мене є ідея.
Я маю милу хатинку неподалік і хочу звозити тебе. Бо це просто неймовірне
місце для письма, тож я подумала,
-ми поїдемо туди, і це дасть тобі -Мм.
-Поштовх. -О, ти не уявляєш, як сильно… я хочу
поїхати.
Я… просто… мені вже справді час додому. Думаю, Синтія уб'є мене.
Знаєш, часом простіше перепросити, ніж питати дозволу.
Вона так надривається над своєю книжкою. Вертається додому о другій щоночі, і
я просто хвилююсь за неї.
Ти певен, що вона працює над книжкою?
Що?
Владе, як ти тоді оживиш внутрішнє життя, якщо ти завжди, як на службі?
Мм…
Гаразд, я… я подзвоню Синтії спершу.
Мм-гм.
Готово.
Що Синтія сказала?
Щоб я розважився.
Яка крута дружина.
Мм-гм.
Тобі буває важко в шлюбі зрозуміти, що…
…що твій партнер бажає тобі щастя?
Та хто взагалі знає, чого хоче інша людина?
Точно.
Ми за дві хвилини.
Тут є зв'язок?
О ні. Ні зв'язку, ні вайфаю, жодних відволікань. Лише ми.
О Боже мій. Тут так круто.
Не дивно, що ти любиш тут писати.
-Тут ідеально. -Рада, що тобі подобається.
О ні, це що Кайпірінья?
Ммм. Я знайшла цей лаймовий сік, і сподіваюсь, він свіжий. Любиш такі?
Авжеж.
Дякую.
Може ти хочеш піти писати зараз? Ти можеш зайняти спальню.
Та, може, краще поговоримо?
-Будьмо. -Будьмо.
Я люблю Флоренс і не хочу критикувати її…
Ні, я… я також. Вона одна з найбільш надокучливих людей на планеті.
Вона просто, ну, вона виклик.
-Так. -У тебе порожньо.
Так, я п'ю надто швидко.
Будь тут, я зроблю тобі ще.
Та давай.
Дякую.
Але він мене так розхвалював.
Я думала, він цікавився мною, бо йому подобалися мої тексти.
Почувалась обраною.
Він був чарівний.
Гаразд.
Дякую. Ми вислухаємо решту свідчень завтра.
АЛЕКСІС: БУДЬ ЛАСКА, ЗАТЕЛЕФОНУЙТЕ ДОНЬЦІ
ДЖОН: УСЕ ЦЕ ФАРС. МЕНІ ДУЖЕ ПОТРІБНА ТВОЯ ПРИСУТНІСТЬ. МОЖЕШ ХОЧ ЩОСЬ НАПИСАТИ?
СІД: МАМО, ЯКОГО БІСА? ВИЙДИ НА ЗВ’ЯЗОК, БУДЬ ЛАСКА!
ДО: ДЖОН СЛУХАЙ. Я ЗАЙНЯТА ВАЖЛИВОЮ СПРАВОЮ.
БУДЬ ЛАСКА, ПЕРЕСТАНЬ МЕНІ ПИСАТИ. МЕНІ ПОТРІБЕН ПРОСТІР.
О, а я саме це несла тобі.
Та нічого, там вже сонце надто припікає.
Треба берегти фізіономію.
О, так.
ДО БЕЗПЕЧНИХ БЕРЕГІВ
-Стеґнер. -Оце письменник.
О, він тобі подобається?
Вибач, Владе, ми ж хотіли обговорити наші книги.
О.
О, чорт. Так.
Даруй, що про це нагадую, але ж такий був план, тож…
Ні-ні, так-так, звісно. Ам… хвилинку. Так, де ж моя… ага.
Так, вибач. Просто, знаєш, ти справді… дивовижна людина. І…
Ні.
Та годі.
Так, я зніяковів, тож… хай там як…
Ось вона.
А-а.
О.
Ам…
Так, вибач за все це…
А що у тебе ОБТП означає?
"От би так писати".
Я трохи закохався в оповідачку.
Книга зачепила мене особисто.
І як саме?
Уся ця… суміш різних бажань, що суперечать одне одному. Це про мене.
Я ніколи не можу вирішити, чого я хочу.
Чому я не можу сказати як є?
Ам…
Це платівки?
Не проти, якщо я гляну?
О, звісно.
-Один-два-три. Один-два-три. Де ти -Один-два-три. Це базовий крок. У тебе
-навчився? -виходить.
Я ходив у сальса-клуб у Флориді у свої шістнадцять. Це вплинуло на мене.
Як?
Люблю танцювати з тридцятирічними.
-О, вибач! -О, вибач, вибач!
Я вестиму.
Ось так.
Мм.
-Гаразд. Так. -О.
Вибач, я трохи напідпитку.
-Я переверну тебе, добре? -Добре. Так.
Так.
Чудово.
Іще раз.
-У-у. -У-у.
О!
Упс! Так.
О так, я хотіла… просто забула. Принесла це… тобі. Хочу повернути.
Надягнути їх?
Ні.
Ти впевнена?
Ам…
Якби я мав таке місце для втечі, я не знаю…
…про що б я писав. Я розгублений.
О, це звучить важко.
-Про що ти зараз пишеш? -Не можу розповісти.
Не треба розповідати сюжет, але, ну…
Про що вона?
Напевно, вона про…
Бажання, про…
…духовний імператив бажання, як…
…інколи у житті, бажання чогось може відчуватися як…
…святість.
Піду-но я… поплаваю… і повернуся в реальне життя.
Поплаваєш?
Ти ж принесла мої плавки.
Там буде дуже холодно.
Я загартований.
Усе гаразд.
Я відвезу його додому, висаджу, а коли ми побачимось наступного разу,
то вдаватимемо, що нічого незвичного не сталось.
Стосунки наші будуть дружніми, але відстороненими.
Ми опускатимемо усміхнені погляди, перетнувшись у коридорах, і…
…якось я гляну на нього і здивуюсь, що щось відчувала.
Усе відбувається на краще. Таке життя.
Це було гарне пообіддя.
А чого я чекала? Що він візьме моє обличчя в руки й поцілує мене? Я вже
не підлітка давно.
Мені навіть не тридцять п'ять.
Я не хочу, щоб він ішов.
-О, о, Боже, ти змерзнеш! -Це для мене?
О, о.
Ну він же може накидатися й бути не в стані для довгої дороги. Ам, тобі
слід душ прийняти. Я зараз… я зараз увімкну.
Гаразд.
Гаряча вода скоро скінчиться.
-О! О! -Там е-е…
гаряча вода скінчилася.
О! О боже, ти… чекай, дай я… секунду.
Чорт.
Ам… е-е…
О, Господи!
-Ось, це светр Джона. Він з ірландської -О!
Вовни. Просто стій тут. Я принесу твій одяг.
О!
О Боже!
О Боже! Я зараз!
О. Що ж…
О, Боже.
О! Я тримаю тебе.
Владе! О!
-Ні! Вау. О, вау. -О.
Владе!
О боже!
Гаразд, гаразд, я зараз принесу тобі трохи води.
З днем народження.
Гаразд, просто… випий трохи. Випий трохи води…
Ти!
Так?
Скористаєшся моїм станом?
Ти хочеш цього?
Ти це зробиш?
-Владе! -Ні.
Владе, цього ти хочеш?
Владе!
Гаразд, я зараз трохи розбуджу тебе. Тільки…
О, о!
Я думала, росіяни вміють пити.
У середньовічні та навіть єлизаветинські аграрні часи матері прив'язували своїх
немовлят до стільців, аби ті лишалися цілими. А самі працювали у полях.
О боже.
О.
О…
Все добре.
О!
Лише ми.
ДО: СИНТІЯ Я ДІЗНАВСЯ ПРО ВАС ІЗ ДЖОНОМ. ЯК ТИ МОГЛА
Пфф…
Він буде вдячний, що написав це.
Через чесність.
ДО: СИНТІЯ СИНТІЄ, ТИ СТЕРВО
ДО: СИНТІЯ Я ЗНАЮ ПРО ВАС ІЗ ДЖОНОМ.
Я НЕ МОЖУ ЗІБРАТИСЯ З ДУМКАМИ.
Я ПОЇДУ НА ЯКИЙСЬ ЧАС.
ПРОШУ, НЕ ПИШИ МЕНІ.
І НЕ ЗАБУДЬ, ЩО У ФІ В СЕРЕДУ ПЛАВАННЯ.
Впустив телефон.
Мм.
Як прокинеться, я поясню, що він накидався, і я не змогла його зрушити.
Я його чатуватиму.
ДЖОН: МЕНІ ЙТИ ТЕБЕ ШУКАТИ?