Què collons!
- Ai, mare. - Què collons! Què…?
- Ai, mare. - Hòstia!
Què collons! Psicòpata!
- Què foto aquí lligat? - Vlad.
- Què collons! - Vlad.
Hòstia puta!
Tranquil.
Estàs…? Com estàs?
Que com estic? Com collons creus que estic? Què m'has fet?
Vlad, ho sento. Estàvem… Estàvem molt beguts.
I llavors has dit que potser volies que et… dominessin.
Només per provar-ho.
Però no ha passat res. Jo també estava molt beguda…
Hòstia.
M'he quedat fregida
i tot això és un malentès horrible.
Ara mateix et deslligo.
- Entesos. - Sí?
Hòstia.
- Molt bé. Ara et deslligo. - Sí.
Molt bé. Ja està.
- Ho sento. - Jo també.
Hem…?
- Hem fet alguna cosa? - No.
No, no ha passat res. T'ho prometo.
Ostres, t'he dit…
T'he dit…
Se'm fa molt difícil dir-t'ho, però t'he explicat que…
la Cynthia i el John tenen una aventura.
N'estàs…?
N'estàs segura?
Els vaig enxampar.
Ho sento molt.
Em puc quedar a dormir aquí?
CONTRA LA INTERPRETACIÓ
Ha dormit a l'habitació de convidats.
No sabia què pensava en aquell moment.
Li he deixat una nota i el número d'un servei de cotxe,
i he anat a comprar.
Ara li toca a ell decidir.
És decisió seva.
No em deurà tornar a parlar mai més.
Potser trucarà a la policia.
No el culparia.
Va ser un error.
Tothom comet errors i…
jo n'he comès un.
PER A: JOHN: EM SAP GREU HAVER DESAPAREGUT. TORNARÉ A CASA AVUI.
Hola?
Soc jo.
Estàs bé?
Aquesta porta s'encalla. Entra per davant.
Creia que havies marxat.
No, he anat a fer un volt.
Com et trobes?
He dormit millor que en els últims tres anys.
- Et ve de gust un cafè? - Moltíssim.
Et va…
caure el mòbil al vàter ahir.
El puc posar en arròs o…
Molt bé, Vlad.
Gràcies.
No t'agrada?
És el millor cafè de la meva vida.
Vaig a escriure una mica.
No ha marxat.
Te'n puc robar un?
Et fa res…?
Et puc preguntar què faràs?
Bé… tal com ho veig jo,
La Cynthia ha aconseguit fugir.
- Què? - M'ha deixat amb la Phee.
- Vols dir quan es va intentar…? - Suïcidar? Sí.
D'això no se'n pot dir fugir.
Va trobar un escrit sobre aquell dia
i me'l va fer llençar.
Era l'única cosa bona que havia escrit des del meu últim llibre.
Em va dir que era cosa seva.
Ja.
I ara se n'està follant un altre?
Perdona, però quan…
Tu sabies on era ella. Ella no sap on ets tu.
No, sí que ho sap.
Bàsicament.
Com?
L'hi vas dir tu.
Em vas agafar el mòbil i li vas dir que necessito temps.
Què?
Tinc el portàtil aquí.
He vist els missatges a l'ordinador.
Sí, tens wifi al costat del llit. Per als llogaters, suposo.
Estant begut devies decidir…
No, ho vas escriure tu.
No vaig ser jo.
Ho sé.
Tranquil·la.
És interessant.
Em vas posar alguna cosa a la copa?
Jo mai faria una cosa així.
Et crec.
Millor, perquè et dic la veritat.
Vaig a remar una mica.
Es vol quedar.
JOHN EL CÀTERING DE L'EXECUCIÓ.
JOHN TRUCADA ENTRANT
Hola.
L'has agafat!
Com va?
És una farsa.
Ho enllestiran aquesta nit.
Estàs enfadat?
Doncs m'ho estava plantejant, però…
fer que la meva dona segui al meu costat a la vista per abusos
no seria propi de nosaltres.
Ja.
Però espero que et remordeixi la consciència.
- Em diràs on ets? - No.
Tornen a començar.
- Penjo. - És la Sid? Me la passes?
Estàs bé?
- Sí. I tu? - Sí.
Ets impressionant.
Se m'ha tombat el caiac.
- Estàs bé? - Sí, genial.
Només necessitava treure'm la roba mullada i un dry martini.
És d'Els Simpson.
Hi ha pantalons del John a l'armari.
No t'agrado així?
M'encanta D. H. Lawrence.
Despista. Sembla un sonat però és un geni.
Sí, la primera línia diu alguna cosa com
"la nostra és una època tràgica,
per això ens neguem a prendre'ns-la tràgicament."
Ets impressionant.
M'aprenc aquestes frases per presumir davant de nois com tu.
Doncs fa efecte.
El teu nou llibre?
Sí.
T'agrada?
És el que millor que he fet, però encara no sé com s'acabarà.
Escrivim junts?
Porto l'ordinador.
On tens la roba? Te la puc rentar.
És al porxo.
Els texans no es poden posar a l'assecadora.
No passa res.
Em feia sentir bruta.
Vaig deixar els estudis poc després.
Va arribar a alertar la facultat dels fets?
No.
Per què no?
M'avergonyia de mi mateixa.
Creia que els professors eren déus.
Jo només era una noia de poble.
Ser bona en els estudis era l'únic que tenia.
No vull destrossar-li la vida a ningú,
però jo era molt vulnerable llavors i que ell fes allò
no va estar…
bé.
Anava a la classe de la seva dona?
Sí.
Quina mena de relació tenia amb ella?
Sincerament, no la coneixia bé.
Era bona professora.
No et cal mirar el teclat?
No.
T'has embolicat mai amb alumnes?
No.
Sí.
Però era de postgrau.
Ell en tenia vint i molts
i jo trenta i pocs.
La meva millor època.
- Encara ho és. - No de la mateixa manera.
I ell era…
Em feia tornar boja.
Per què?
Tenia la…
mirada més penetrant que he vist mai.
Has estat increïble, reina.
Gràcies.
Ara només hem d'esperar, no?
L'Alexis ve cap aquí. Ens en tornem a la ciutat.
Però han dit que de seguida tindran el gran veredicte.
Per a això no em necessites.
Sid!
Feia molt que ningú cuinava per a mi.
Ha estat…
Ha estat especial.
M'alegro que t'hagi agradat.
Ha sigut un dia productiu.
He escrit dotze pàgines.
Me n'alegro molt.
Jo no he escrit ni una paraula.
Massa distreta?
Exacte.
Quant creus que fa d'això del John i la Cynthia?
No hi vull pensar.
T'he de dir una cosa.
M'he portat malament.
No he entregat el treball, professora.
Tindré problemes?
Perdona'm.
Ho… Ho sento molt.
No et disculpis, si us plau.
No deies que això era el que volíem fer ahir?
No vull representar la teva fantasia d'adolescent d'una madureta pervertida.
No és el que vull. Creia que ho volies tu.
- No. - Vull fer el que tu vulguis.
Vull que facis el que vols.
- Com et puc fer feliç? - No m'intentis fer feliç.
Ostres, Vlad, ¿m'ho he…
imaginat tot?
El què?
Vaig a…
Vaig a preparar-me per dormir.
Vinc amb tu?
Deixa de fer-me preguntes.
Quan et vaig veure en aquella reunió, volia fer-te això.
Mare meva.
I, quan vaig anar a casa teva,
volia… fer això.
Ai, mare.
I, quan vaig venir a la piscina, volia fer això.
Quan érem a la sala de reunions aquell dia…
volia que t'agenollessis…
Ai, mare.
…sota la taula.
Hòstia.
- Vine aquí. - Em trec això?
No, no puc més.
Mare meva! Em corro!
Estàs boníssima.
Et pots… Et pots córrer.
- Què? - Et pots córrer.
- Segur? - Sí.
Entesos.
- Vlad. - Sí?
Pots anar a l'habitació de convidats.
Entesos.
Què fots? Soc jo.
- M'agraden els calçotets. - Ves a cagar.
Però on vas?
Molt bé.
De debò. Estic impressionat.
Tanca la boca o et mato.
No t'hi acostis tant.
Estic glaçada.
Pantalons meus?
S'ha quedat a l'habitació de convidats perquè necessitava espai.
- No cal mentir. - Mira qui parla.
- Dic el que vull. - No pots. Però encara menys…
Tothom es pot sentir com vulgui.
I tu i la Cynthia?
Què?
La Cynthia? Què?
Deixa de riure, collons.
Ho sento. No ho puc evitar.
La Cynthia està molt per sobre de les meves possibilitats.
Què?
Els vas enxampar, no?
- Fent què? - Sí.
Us vaig veure junts en una mena de…
Estaves amb ella.
Sí, però, a diferència de vosaltres dos, no follàvem.
La Cynthia acaba les seves memòries i jo escric un poema èpic.
Espera. O sigui que no ens estàveu…?
Traint? No senyor.
Deies que els havies vist junts.
Sí, creia que sí.
- Tu, escrivint? - No ets l'única que en sap.
- A les dues de la matinada? - Sí.
Prenem drogues i després escrivim. És divertit.
Què? Esteu…?
Tros de merda! Et…
- Què cony et passa? - Que sexi quan t'enfades.
- La Cynthia pot decidir per ella mateixa. - No.
- No tens ni idea del que ha patit! - Para!
- Va ser idea seva. - És clar, és addicta!
Ella la compra i jo la guardo. És mig Adderall. No passa res.
No en tens ni puta idea, imbècil!
Només vol acabar el llibre i marxar d'aquell pis
perquè tot deixi de girar al teu voltant.
Que tot gira al meu voltant?
Hòstia.
Em deixes el teu mòbil?
Per què?
Per trucar a la meva dona.
Sí, és clar.
- Saluda-la de part meva. - Ves a cagar.
Tanca la boca, collons.
- Vols saber com ha anat? - Sí.
S'ha desestimat tot.
No tornaré a ensenyar, però em donaran la pensió.
He guanyat.
No sembles content.
Va ser un error ficar-hi la Sidney.
Ho superarà.
No, crec que l'he cagat bastant.
Entesos.
Tinc una idea.
Podríem reconsiderar el nostre acord.
Què vols dir?
Ens estem fent vells.
Podríem…
recomprometre'ns.
No et comença a semblar tot una mica trist?
Quan hagis acabat, és clar.
Què ha dit?
Ha dit que…
que tu
l'ajudes a sentir-se com una persona.
No ho sé.
Bé, jo me'n vaig a dormir.
Molt bé.
Vols saber què vull?
Què?
Que ens trobem aquí un dia a la setmana.
Digues que sí.
M'inspires.
En una altra època de la meva vida, això era el més excitant
que em podrien haver dit.
Només agafo les llibretes.
Hauria de canviar els llençols?
Estaria bé.
Has quedat satisfeta?
John!
És la millor sensació, no?
- Quina? - El desig.
Creia que era pel desig, però és més aviat per…
Què?
Els efectes del desig. És estimulant.
M'ha donat això.
- T'ha tornat la il·lusió. - Hosti.
- La màgia. - John, si us plau.
De què va?
Te'l…
Te'l deixaré llegir quan es publiqui.
Es vendrà bé?
Em podria oferir una nova vida.
Vols una nova vida?
Vull poder triar. Vull opcions. Vull…
Poder?
El joves en diuen "voluntat".
¿Vindràs…
al llit?
No ho sé.
No t'agrada aquest final?
Últimament m'he adonat que tant el Vladimir com el John
pensen en mi com un personatge de la seva història.
I tots dos tenen una idea de com es desenvoluparà.
Però hi ha forces que s'escapen del nostre control.
Un incendi esclata mentre dormim.
Com en una novel·la gòtica.
Com si aquella obsessió,
l'excitació del desig esclatés en flames.
Vlad! Desperta't!
John! Desperta't! Aixeca't!
Hi ha un incendi. Aixeca't!
Merda! Què ha passat?
Merda.
- Està encallada. - Surt del mig.
I comprenc…
- Surt del mig. - Ja ho tinc!
Surt del mig, collons!
És la meva porta. Aparta't, idiota!
…que he de prendre una decisió.
- És casa meva, hòstia. - Ves a cagar.
Surt del mig, collons.
Espera! On vas?
- Què? - Eh! Espera!
Para! Què fas? Reina!
Una nova vida.
I així és com es desenvolupa.
Jo acabo el llibre sobre l'obsessió d'una dona amb un col·lega més jove.
El Vlad n'escriu un sobre una aventura tendra amb una professora més gran.
El meu es ven molt millor.
Cobreix una certa… necessitat.
No us preocupeu.
Truco a emergències. Tothom surt.
No em creieu?
BASADA EN EL LLIBRE DE JULIA MAY JONAS
Subtítols: Maria Romero Soronellas