Halo?
Co to kurva? Co to kurva, co to? Co to kurva? Co to kurva? Ty psychopatko!
Proč jsem přivázanej k židli?
Bože. Bože.
Vlade, Vlade, Vlade. Vlade. Vlade.
Co to kurva?
Ticho, Vlade.
Ach, bože.
To je dobrý, to je dobrý. Tak co? Jak vám je?
Jak mi je? Jak mi asi do prdele je? Co jste mi to udělala?
Vlade, já… já… já… omlouvám se, byli jsme strašně opilí.
A pak jste řekl, že se vás mám nějak zmocnit.
Jen, jen to zkusit. Ale pak k ničemu nedošlo, protože já byla taky
dost opilá, a pak…
Do prdele…
Bože, já odpadla a, a celé tohle je obrovské nedorozumění, a hned vás z toho
dostanu.
Tak jo.
Ano?
-Kurva. -Fajn. Hned to bude. A je to. Dobře.
Dobře.
-Promiňte. -Vy promiňte.
My jsme…
Dělali jsme něco?
Ne, ne. Ne, ne. Nic se nestalo. Já přísahám.
Bože. Já říkala jsem…
Říkala jsem… bože, je to vážně těžký, ale včera jsem vám řekla, že…
Cynthia a John spolu mají poměr.
Jste…
Jste si jistá?
Přistihla jsem je spolu.
Moc mě to mrzí.
Můžu tu dnes zůstat?
PROTI INTERPRETACI
Spal v pokoji pro hosty. Nebylo jasné, co si myslí, když jsme šli spát. Ráno jsem
mu nechala vzkaz a číslo do autoservisu, a odjela nakoupit.
Jela jsem do obchodu. Jestli chcete odjet, zavolejte si odvoz z
pevné linky v mém pokoji.
Teď se musí rozhodnout, co bude dál.
Je to jeho volba.
Asi už se mnou nikdy nepromluví.
Možná zavolá policii.
Nedivila bych se.
Byla to chyba.
Lidé chyby dělají a…
A já teď taky.
Johne, promiň, byla jsem mimo. Vrátím se během dneška.
Kdo je to?
To jsem já.
Jste v pořádku?
Dveře se zasekávají, radši pojďte zadem.
Myslela jsem, že jste odjel.
Šel jsem se jen projít.
Jak, jak se cítíte?
Takhle jsem se už tři roky nevyspal.
Dáte si kávu?
Moc rád.
Včera…
vám spadl mobil do záchodu. Můžu vám ho dát do rýže nebo…
Moc hezký, Vlade.
Díky.
Není, nechutná vám?
Lepší kafe jsem v životě nepil.
Budu teď chvíli psát.
Pořád je tady.
A…
Mohl bych?
Mohla bych se
zeptat, co máte v plánu?
No, vidím to tak,
že Cynthia musela utéct.
Co?
-Nechala mi Phee. -Jako že, když se pokusila…
Zabít? Jo.
No, jo… Vy… Tomu se nedá říct „utéct“.
Našla něco, co jsem ten den napsal.
A donutila mě to vyhodit.
Byla to první dobrá věc od mé poslední knihy.
No, prý to patřilo jí.
Aha.
A teď šuká s někým jiným?
Promiňte, ale kdy…
Věděl jste, kde je. To ona neví, kde jste vy.
Ne, vlastně to ví.
Tak trochu.
Jak?
No, od vás.
Psala jste jí z mýho mobilu, že potřebuju čas.
-Cože? -Mám tu s sebou notebook.
Viděl jsem ty zprávy na svým počítači. Jo, vedle postele máte wifi, hádám,
že asi pro hosty.
No, opilost. Musel jste se rozhodnout.
Ne, psala jste to vy.
Já to nepsal. Ne.
Vím, že ne.
No nic.
Je to zajímavé.
Dala jste mi včera večer něco do pití?
To bych nikdy neudělala.
Věřím vám.
Jistě, říkám vám pravdu.
Vyjedu si na lodi.
Hodlá tu zůstat.
Poprava bude vykonána.
VOLÁ JOHN.
-Haló. -Zvedla jsi to.
Jak to jde?
Je to blbá fraška. Prý už to dnes skončí.
Zlobíš se na mě?
Přemýšlel jsem o tom, no a nutit manželku, aby vedle mě během slyšení
seděla, to není můj styl.
-Jasně. -Jestli budeš prolezlá výčitkami….
Řekneš mi, kde jsi?
Ne.
Už se vracejí.
-Musím jít. -To je Sid? Můžu s ní mluvit?
Dobrý?
-Jo, a co ty? -Fajn.
Jsi přesvědčivá.
Převrátil jsem se.
Jste v pořádku?
Jo, jsem. Jen jsem musel shodit ty mokrý šaty a dát si suchý martini.
To je ze Simpsonů.
John má v prádelníku kalhoty.
Nelíbím se vám?
D.H. Lawrence je skvělý.
Myslíte si, že bude šílený, ale on je úžasný.
No jo, první věta většinou zní třeba jako: „Žijeme v tragické době,
a tak ji odmítáme brát tragicky.“
Bože, jste působivá.
Prosím vás, jen jsem se to naučila, abych se mohla předvádět před klukama
-jako vy. -A funguje to.
Vaše nová kniha?
Jo. Ano.
Líbí se vám?
Nic lepšího jsem nenapsala, ale musím ještě vymyslet konec.
Chcete psát se mnou?
Skočím si pro notebook.
A kde máte oblečení? Vyperu vám ho.
No, to jsem nechal na verandě.
A džíny nesmějí do sušičky.
To nevadí.
Cítila jsem se špinavá.
Pak jsem ukončila studium.
Informovala jste školu o tom, co se stalo?
Ne.
Proč ne?
Styděla jsem se za to.
Měla jsem profesory za bohy.
Byla jsem jen chudá holka.
A dobrá jsem byla jenom ve škole.
Nechci nikomu ničit život,
ale byla jsem tehdy tak zranitelná, a to, co udělal
nebylo
hezké.
Byla jste ve třídě jeho ženy?
-Ano. -Jaký jste s ní měla vztah?
Upřímně, moc jsem ji neznala.
Byla dobrá učitelka.
Nemusíte se dívat?
Ne.
Měla jste románek se studentem?
Ne.
Ano.
Ale byl to, už dostudoval a táhlo mu tak na třicet, a mě už třicet bylo.
Má nejlepší léta.
Ta máte pořád.
Ale ne, stejně, a on byl… šílela jsem z něj.
Proč?
On měl
prostě neuvěřitelné oči.
Byla jsi skvělá, broučku.
Díky.
A teď uvidíme, co se stane.
Alexis je na cestě. Chceme se vrátit do města.
Ale rozsudek prý může být každou chvíli.
K tomu mě nepotřebuješ.
Sid!
Strašně dlouho mi nikdo neuvařil, bylo to výjimečné.
Jsem ráda, že vám chutnalo.
Dnešek byl produktivní. Napsal jsem 12 stran.
To mám radost. Já, já zase ani slovo.
Jste roztěkaná?
Jistě.
Jak dlouho to mezi Cynthií a Johnem trvá?
Na to vážně nechci myslet.
Musím vám něco říct.
Něco jsem provedl.
Neodevzdal jsem svou esej, profesorko.
Mám průšvih?
Promiňte.
Já, já se vám omlouvám.
Bože, neomlouvejte se. Prosím.
Já… neříkala jste včera, že byste to chtěla?
No, já nechci plnit vaši středoškolskou fantazii o perverzní postarší ženě.
Já to, to já nechci, já myslel, že to chcete vy.
-Nechci. -No, já chci to, co chcete vy.
A já zase, co chcete vy.
Když budete šťastná….
O to se nemusíte snažit.
Bože, Vlade, já si to
všechno vymyslela?
Cože?
Já asi…
Půjdu si asi lehnout.
Mám jít s vámi?
Přestaňte mi klást otázky.
Když jsem vás uviděl na fakultě, chtěl jsem udělat tohle.
Můj bože.
A když jsem k vám poprvé přišel, chtěl jsem udělat tohle.
Ježíši.
Když jsem si přišel zaplavat, chtěl jsem udělat tohle.
Když jsme byli tehdy v té zasedačce,
Chtěl jsem vás na kolenou…
-Bože. -…pod tím stolem.
Kurva.
-Mám si to svléknout? -Pojď sem.
Nemůžu se dočkat.
Tak jo….
Pane bože. Už budu.
Jste tak sexy.
Můžeš…. můžeš se udělat.
-Co? -Udělat do mě.
Určitě?
Ano.
-Vlade? -Jo?
Jdi do pokoje pro hosty.
Tak jo.
Co je? To jsem já.
Hezký spoďáry.
Jdi do prdele.
Jo, kam, kam to jdeš?
Dobrá práce. Vážně. Jsem ohromen.
Řekni ještě slovo a zabiju tě.
Ne tak blízko.
Vždyť zmrznu.
Má mý gatě?
Vlad spí v pokoji pro hosty, protože potřeboval prostor, nic víc.
Nemusíš lhát.
Ty mi nemáš co říkat, jasné? A mimochodem, ale přesto, ale přesto,
-ale přesto, co teda ty a Cynthia? -Já si můžu říkat to, co chci.
Ne. Víš, každý může cítit přesně to, co chce.
Co? Cynthia? Co?
Hele, přestaň se, kurva, smát.
Pardon, nemůžu si pomoct. Přátelé, Cynthia je úplně jiná liga.
Cože?
Ne, ne, ona… Říkalas, žes je přistihla, ne?
Přistihla při čem?
Taky že jo. Já, já, já jsem vás spolu viděla v nějakým, no… byl jsi tam
s ní.
Jo, no, na rozdíl od vás dvou jsme spolu nešukali. Cynthia dokončuje své paměti a
já píšu epickou báseň.
Tak moment, moment, moment, takže vy… vy jste… ne…
Nepodváděli?
Ne, to ne.
Viděla jsi je přece spolu.
Já… no, ano, já, myslela, že ano. Ty něco píšeš?
Nejsi jediná, kdo umí psát.
Ve dvě hodiny ráno?
Přesně tak. My si vezmem drogy, a pak píšeme, zábava.
Co? Vy že…
Ty sráči jeden, já tě kurva vykostím.
Jsi sexy, když jsi vzeklej, Vladimire.
Bože, co to s tebou je? Je čistá, ty zasranej…
Cynthia se může rozhodnout sama.
Ne, nemůže. Netušíš, čím si prošla.
-Přestaň! -Už dost!
-Byl to její nápad. -Jasně, že jo, protože je závislá.
Ona je koupila, já je měl u sebe. Je to jako půlka Adderallu. Je v pohodě.
Ty vůbec nevíš, o co jde, ty magore.
Jen chce dopsat tu knihu a odstěhovat se, aby už všechno nebylo jen o tobě.
A kdy to bylo o mně?
Bože.
Půjčíš mi mobil?
-Proč? -Abych jí kurva zavolal.
Jo, jistě.
Že ji pozdravuju.
Ty drž kurva hubu.
-Mám ti říct o slyšení? -Ano.
Stížnosti byly zamítnuty. Učit už nebudu, ale penze mi zůstane, takže výhra.
Nevypadáš šťastně.
Tahat do toho Sidney byla chyba.
Ona to zvládne.
Ne, na chvíli jsem to podělal.
Dobře.
Něco mě napadlo.
Co takhle přehodnotit naši dohodu?
Co tím myslíš?
Ani jeden nemládneme. Můžem
být spolu.
Nezačíná ti tohle připadat smutný?
Až budeš teda hotová.
Co říkala?
Říkala, že
že se
s tebou cítila jako člověk.
Já nevím.
No, já si jdu lehnout.
Tak jo.
Chceš vědět, co chci já?
Co?
Chci tu být s tebou jednou týdně.
Souhlasíš?
Inspiruješ mě.
Bývala doba, kdy by mi nikdo nemohl říct něco víc vzrušujícího.
Jen si vezmu své poznámky.
Nemám
vyměnit povlečení?
Moc dobrý nápad.
Nic jiného jsi nechtěla?
Johne.
Je to skvělý pocit, ne?
Co?
Touha.
Myslela jsem, že jde o touhu, ale nejde tak o ni jako….
O co?
Co ta touha dělá. Bylo to povzbuzující a dala mi tohle.
Chytila jsi rytmus.
-Ježíši. -Pořád v ní je.
Johne, prosím.
O čem to je?
Já sama…
Přečteš si ji, až ji vydám.
Bude to hit?
Možná mi dá úplně nový život.
Copak ty ho chceš?
Chci mít volbu, chci mít na výběr, chci mít…
Moc?
Teď tomu říkají „schopnost jednat“.
Půjdeš
si lehnout?
Netuším.
Nelíbí se ti konec?
Nedávno jsem si všimla, že mě Vladimir i John berou jako postavu ve svém vlastním
příběhu.
A oba mají představu o tom, jak ten příběh dopadne.
Jsou ale síly, které nikdo ovlivnit nemůže.
Když spíme, vypukne požár.
Jako v gotickém románu.
Jako by vzplála posedlost, to kreativní, oživující vzrušení z touhy.
Vlade! Vzbuď se! Johne! Vzbuď se. Vstávej, Hoří! Vstávej!
Do prdele! Co se stalo?
Sakra. Zasekly se, kurva.
Do prdele, uhni, Vlade.
A já chápu…
Uhni. Do prdele, uhni!
Mám to!
-Jsou to moje dveře. Uhni, blbečku. -Odpal.
Že se musím rozhodnout.
Zatracenej dům. Uhni mi z cesty.
Jdi do prdele.
Počkej, počkej, kam běžíš?
Co?
Hej! Počkej, zastav! Co to děláš?
Úplně nový život.
A dopadne to takhle.
Právě jsem dopsala knihu o ženě, posedlé svým mladším kolegou.
Vlad píše knihu o něžném románku se starší profesorkou.
Ta moje je mnohem lepší. Vypovídá o jisté
potřebě.
Nemějte strach. Volala jsem hasiče. Všichni to přežijí.
Vy mi nevěříte?